Cum să Îți Transformi Viața

Despre Autor

Venerabilul Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche este un maestru în meditație deplin realizat și profesor de buddhism renumit pe plan internațional, care a pionierat introducerea buddhismului modern în societatea contemporană. El este autorul a 23 de cărți foarte apreciate ce transmit perfect înțelepciunea veche a buddhismului în lumea modernă. De asemenea, a fondat peste 1200 de centre și grupuri buddhiste Kadampa în întreaga lume.

Află mai multe pe www.tharpa.com

Ordine sugerată de studiu și citire pentru începători a cărților Venerabilului Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche

Cum să Îți Transformi Viața

Cum să Înțelegem Mintea

Calea Bucuroasă a Norocului

Oglinda Dharmei cu Adăugiri

Noua Inimă a Înțelepciunii

Buddhismul Modern

Baze și Căi Tantrice

Noul Ghid spre Tărâmul Dakini

Esența Vajrayanei

Instrucțiunile Orale ale Mahamudrei

Marea Comoară de Merit

Noile Opt Etape spre Fericire

Introducere în Buddhism

Cum să ne Rezolvăm Problemele Umane

Semnificație de Contemplat

Jurământul Bodhisattva

Compasiune Universală

Noul Manual de Meditație

A Trăi Plin de Sens, a Muri Plin de Fericire

Ocean de Nectar

Nestemata Inimii

Lumina Clară a Beatitudinii

Mahamudra Tantra

Această ediție de eBook a fost oferită gratuit de către autor pentru beneficiul oamenilor acestei lumi moderne. Profiturile primite din vânzarea cărții tipărite sunt desemnate pentru beneficiul public prin

NKT-IKBU Proiectul Internațional al Templelor

[Număr Înregistrare al Asociației 1015054 (Anglia)]

O Asociație Buddhistă, Construind pentru Pacea Mondială

Află mai multe: tharpa.com/benefit-all-world-peace

Venerabilul Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche

Cum să Îți Transformi Viața

o călătorie binecuvântată

EDITURA THARPA

UK • US • CANADA

AUSTRALIA • ASIA

Publicată inițial sub titlul Transformă-ți viața 2001 - 6 retipăriri

A doua ediție 2014 - retipărită 2016

A treia ediție revizuită și publicată sub titlul Cum să îți transformi viața 2016 - ediția 3 (2021)

Această ediție digitală publicată 2021

Dreptul lui Geshe Kelsang Gyatso de a fi identificat ca autor al acestei lucrări a fost declarat de către acesta în conformitate cu Legea privind drepturile de autor, modelele și brevetele din 1988. Toate drepturile rezervate.

Nici o parte a acestei cărți nu poate fi reprodusă sub nicio formă și prin niciun mijloc, cu excepția citării pasajelor scurte în scopul studiului individual, cercetării sau revizuirii.

Tharpa Publications UK

Conishead Priory

Ulverston, Cumbria

LA12 9QQ, England

Tharpa Publications US

47 Sweeney Road

Glen Spey, NY 12737

USA

Există birouri de publicație Tharpa în întreaga lume, iar cărțile Tharpa sunt publicate în majoritatea limbilor importante.

Vezi aici pentru detalii de contact.

© New Kadampa Tradition – International Kadampa Buddhist Union 2021

© Traducere New Kadampa Tradition – International Kadampa Buddhist Union 2021

Imagine copertă © scyther5/depositphotos

ISBN 978-1-913105-45-7 – kindle

ISBN 978-1-913105-44-0 – ePub

Cuprins

Despre Autor

Ordine sugerată de studiu și citire pentru începători a cărților Venerabilului Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche

Despre ilustrații

PARTEA ÎNTÂI: Elemente de Bază

Introducere

Pacea Interioară

Cum să Dezvoltăm și să Menținem o Minte Liniștită

Renaștere

Moartea

Karma

Samsara

O Practică Spirituală Comună spre Folosul Tuturor

Obiecte Semnificative

PARTEA A DOUA : Progres

Învață să îi Prețuiești pe Ceilalți

Cum să Sporim Iubirea Prețuitoare

Schimbarea Sinelui cu Ceilalți

Marea Compasiune

Iubirea care Dorește Fericirea Celorlalți

Preluarea și Dăruirea

Suprema Inimă Bună

Bodhichitta Ultimă

Dedicație

Anexa I:

Rugăciune Eliberatoare

Rugăciuni pentru Meditație

Anexa II: Ce este Meditația?

Anexa III: Modul de Viață Kadampa

Glosar

Bibliografie

Programe de Studiu ale Buddhismului Kadampa

Birouri Tharpa la nivel Mondial

Lecturi Suplimentare

Proiectul Internațional al Templelor

Găsește Centrul de Meditație Kadampa cel mai Apropiat de Tine

Despre ilustrații

Ilustrațiile din această carte reprezintă cele opt simboluri de bun augur, un păun, oglinda Dharmei, soarele strălucind printre nori și mâinile în rugăciune.

Semnificația celor opt simboluri de bun augur dezvăluie cum să începem, să progresăm și să finalizăm calea buddhistă spre iluminare. La fel cum se spune că păunilor le priesc plantele care sunt otrăvitoare pentru alte păsări, practicanții spirituali sinceri pot folosi în mod util orice situație care se manifestă în viața de zi cu zi. Prin oglinda învățăturilor lui Buddha, Dharma, ne putem vedea propriile defecte și avem ocazia să le depășim. Ca și soarele risipind norii, putem dezvolta înțelepciunea care poate înlătura toate perturbațiile din mintea noastră; iar mâinile în rugăciune ținând o nestemată ce îndeplinește dorințe simbolizează faptul că urmând calea spirituală vom experimenta în cele din urmă mintea pură a iluminării.

PARTEA ÎNTÂI: Elemente de Bază

Vino sub marea umbrelă a buddhismului

Introducere

Prin practicarea instrucțiunilor prezentate în această carte ne putem transforma viața dintr-o stare de nefericire într-una de fericire pură și veșnică. Aceste instrucțiuni sunt metode științifice pentru a ne îmbunătăți natura umană. Toți trebuie să fim binevoitori și cu o inimă bună, pentru că în acest fel ne putem rezolva propriile probleme, precum și pe cele ale celorlalți și putem da sens vieții noastre. Fiecare ființă vie are aceeași dorință elementară - să fie fericită și să evite suferința. Chiar și nou-născuții, animalele și insectele au această dorință. Aceasta a fost dorința noastră principală din timpuri fără de început și ne însoțește mereu, chiar și în timpul somnului. Ne petrecem toată viața muncind din greu pentru a împlini această dorință.

De la începutul acestei lumi, ființele umane și-au petrecut aproape tot timpul și energia, îmbunătățindu-și condițiile externe în căutarea fericirii și a unei soluții pentru problemele lor. Care a fost rezultatul? În locul împlinirii dorințelor, suferințele și problemele umane au continuat să crească, în timp ce experiența fericirii și a păcii descrește. Acest lucru arată clar că până acum nu am găsit o metodă corectă de reducere a problemelor noastre și de creștere a fericirii. Metoda corectă propriu-zisă pentru a face acest lucru este schimbarea atitudinii noastre dintr-una negativă într-una pozitivă. Trebuie să înțelegem acest lucru prin propria noastră experiență. Dacă cercetăm cu atenție cum trăim probleme și nefericire, putem înțelege că toate acestea sunt create de dorința noastră necontrolată, de a ne dori să fim fericiți tot timpul. Prin încetarea acestei dorințe, în schimb dorind ca alții să fie fericiți tot timpul, noi nu vom mai avea probleme și nici nu vom mai fi nefericiți. Dacă practicăm cu sinceritate în fiecare zi încetarea de a ne dori să fim noi înșine mereu fericiți, atunci vom înțelege din propria noastră experiență că prin această practică, ce împiedică atașamentul de împlinirea propriilor noastre dorințe, noi nu vom mai experimenta probleme sau nefericire deloc. Astfel, dacă ne dorim într-adevăr fericire pură și veșnică și eliberarea de nefericire, trebuie să învățăm să ne controlăm mintea și mai ales dorințele.

Cu înțelepciune putem înțelege cum viața noastră umană este prețioasă, rară și plină de sens. Datorită limitărilor trupului și minții lor, cei care s-au renăscut ca animale, de exemplu, nu au ocazia să înțeleagă sau să practice învățăturile spirituale care sunt metode pentru a controla perturbațiile mentale, cum ar fi dorința necontrolată, furia și ignoranța. Numai oamenii sunt liberi de astfel de obstacole și au toate condițiile necesare pentru a se angaja pe căi spirituale, singurele care conduc la fericirea pură și veșnică. Această libertate și posesiune a condițiilor necesare sunt caracteristicile speciale care fac viața noastră umană atât de prețioasă.

Deși există mulți oameni în această lume, fiecare dintre noi are doar o singură viață. O persoană poate deține mai multe mașini și case, dar până și cea mai bogată persoană din lume nu poate avea mai mult decât o singură viață; și, atunci când aceasta se apropie de sfârșit, el sau ea nu poate cumpăra, împrumuta sau fabrica o alta. Când vom pierde această viață, va fi foarte dificil să găsim în viitor o altă viață umană calificată în mod similar. O viață umană este, prin urmare, foarte rară.

Dacă ne folosim viața umană pentru a atinge realizări spirituale, ea devine extrem de semnificativă. Prin a o folosi astfel, ne realizăm întregul nostru potențial și progresăm de la starea unei ființe obișnuite, ignorante la aceea a unei ființe complet iluminate, cea mai înaltă dintre toate ființele; iar când vom fi făcut acest lucru, vom avea puterea de a fi de folos tuturor ființelor vii fără excepție. Astfel, dacă folosim viața noastră umană pentru a atinge realizări spirituale, putem rezolva toate problemele noastre umane și putem îndeplini atât dorințele proprii cât și ale celorlalți. Ce ar putea fi mai semnificativ decât aceasta?

Menține tot timpul armonia și bucuria

Pacea Interioară

Pacea interioară sau pacea mentală este sursa întregii noastre fericiri. Deși toate ființele vii au aceeași dorință de bază, aceea de a fi fericiți tot timpul, foarte puțini oameni înțeleg cauzele reale ale fericirii. De obicei, credem că, condițiile externe, cum ar fi mâncarea, prietenii, mașinile și banii, sunt cauzele reale ale fericirii și, prin urmare, ne dedicăm aproape tot timpul și energia pentru a le dobândi. În mod superficial pare că aceste lucruri ne pot face fericiți, dar dacă privim mai în profunzime, vom vedea că ele ne aduc de asemenea o mulțime de suferințe și probleme.

Fericirea și suferința sunt în opoziție, deci dacă un lucru este o cauză reală a fericirii, același lucru nu va putea da naștere suferinței. Dacă mâncarea, banii și așa mai departe sunt cu adevărat cauze ale fericirii, ele nu pot fi niciodată cauze ale suferinței; totuși, știm din propria noastră experiență că adesea acestea cauzează suferință. De exemplu, unul dintre interesele noastre principale este alimentația, dar mâncarea pe care o consumăm este, de asemenea, o cauză principală a majorității problemelor de sănătate și a bolilor noastre. În procesul de a produce lucrurile care simțim că ne vor face fericiți, ne-am poluat mediul în asemenea măsură încât aerul pe care îl respirăm și apa pe care o bem acum ne amenință sănătatea și bunăstarea. Ne place libertatea și independența pe care ni le poate oferi o mașină, dar pagubele produse de accidente și distrugerea mediului sunt enorme. Simțim că banii sunt esențiali pentru a ne bucura de viață, dar goana după bani generează, de asemenea, probleme imense și anxietate. Până și familia și prietenii noștri, de a căror companie ne bucurăm, ne pot provoca o mulțime de griji și suferințe.

În ultimii ani cunoștințele noastre despre tehnologia modernă s-au extins considerabil și, ca urmare, am fost martori la progrese materiale remarcabile, însă nu s-a constatat și o creștere proporțională a fericirii umane. Nu există mai puțină suferință în lume astăzi, și nu există nici mai puține probleme. De fapt, se poate spune că în prezent există mai multe probleme și pericole mai mari ca oricând. Aceasta ne demonstrează cum cauza fericirii și rezolvarea problemelor noastre nu se regăsesc în cunoașterea obiectelor materiale. Fericirea și suferința sunt stări mentale și, prin urmare, cauzele lor principale nu se pot găsi în afara minții. Dacă vrem să fim cu adevărat fericiți și lipsiți de suferință, trebuie să învățăm cum să ne controlăm mintea.

Sursa reală a fericirii este pacea interioară. Dacă mintea noastră este liniștită, vom fi fericiți tot timpul, indiferent de condițiile externe, iar dacă este tulburată sau îngrijorată în vreun fel, nu vom fi niciodată fericiți, indiferent cât de bune ar fi condițiile noastre externe. Condițiile externe ne pot face fericiți numai dacă mintea noastră este liniștită. Putem înțelege acest lucru prin proprie experiență. Spre exemplu, chiar dacă suntem în cea mai frumoasă ambianță și avem tot ce ne trebuie, în momentul în care ne înfuriem orice fericire pe care am simțit-o dispare. Acest lucru se datorează faptului că furia ne-a distrus pacea interioară.

Putem înțelege de aici că, dacă dorim fericirea adevărată, de lungă durată, trebuie să dezvoltăm și să menținem o experiență specială de pace interioară. Singura modalitate de a face acest lucru este să ne antrenăm mintea prin practică spirituală - reducând și eliminând treptat stările noastre negative, stările de neliniște, înlocuindu-le cu stări pozitive, de pace. Dacă vom continua să ne dezvoltăm pacea interioară, vom trăi în cele din urmă, pacea supremă și permanentă a minții, sau ‘nirvana’. Odată ce am atins nirvana, vom fi fericiți pe toată durata vieții noastre și în viața după viață. Vom fi rezolvat toate problemele noastre și vom realiza adevăratul sens al vieții noastre umane.

Deoarece cu toții purtăm în noi propria sursă de pace și fericire, ne putem întreba de ce este atât de greu să menținem încontinuu o minte liniștită și plină de bucurie. Acest lucru se datorează perturbațiilor mentale care ne aglomerează mintea atât de des. Perturbațiile mentale sunt modalități distorsionate de a ne privi pe noi, alți oameni și lumea din jurul nostru - ca și o oglindă distorsionată ele reflectă o lume distorsionată. Mintea perturbată de ură, de exemplu, îi vede pe ceilalți oameni ca fiind intrinsec răi, dar persoană intrinsec rea nu există. Dorința necontrolată, de asemenea cunoscută sub numele de atașament doritor, pe de altă parte, percepe obiectul dorinței ca fiind intrinsec bun și ca pe o adevărată sursă de fericire. Dacă simțim o dorință puternică de a mânca ciocolată, ciocolata pare a fi dezirabilă în mod intrinsec. Cu toate acestea, odată ce am mâncat prea mult din ea și începem să ne simțim rău, nu mai pare atât de atrăgătoare și poate să pară chiar respingătoare. Acest lucru arată că în sine ciocolata nu este nici atrăgătoare, nici respingătoare. Este mintea perturbată a atașamentului care proiectează tot felul de calități plăcute asupra obiectelor dorinței, iar apoi se referă la ele ca și cum ar avea cu adevărat acele calități.

Toate perturbațiile mentale funcționează în felul acesta, proiectând asupra lumii propria lor versiune distorsionată a realității și apoi referindu-se la această proiecție ca și cum ar fi adevărată. Când mintea noastră se află sub influența perturbațiilor, pierdem legătura cu realitatea și nu vedem lucrurile așa cum sunt ele de fapt. Deoarece mintea noastră se află tot timpul cel puțin sub controlul unor forme subtile de perturbație, nu este surprinzător faptul că viețile noastre sunt adesea pline de frustrare. Este ca și cum am urmări încontinuu miraje, doar ca să fim dezamăgiți când nu ne dau satisfacția la care am sperat.

Atunci când lucrurile merg prost în viața noastră și ne lovim de situații dificile, avem tendința de a privi situația în sine ca fiind problema noastră, dar, în realitate, orice problemă am trăi, aceasta vine din minte. Dacă ar fi să răspundem unor situații dificile cu o minte pozitivă sau liniștită, acestea nu ar fi probleme pentru noi; într-adevăr, am putea chiar să le considerăm provocări sau oportunități de creștere și dezvoltare. Probleme se manifestă numai dacă răspundem la dificultăți cu o stare mentală negativă. Prin urmare, dacă vrem să fim fericiți tot timpul și fără probleme, trebuie să dezvoltăm și să menținem o minte liniștită. Suferințele, problemele, îngrijorările, nefericirea și durerea, toate există în mintea noastră; toate sunt sentimente neplăcute, care fac parte din minte. Prin controlul și purificarea minții noastre, le putem opri odată pentru totdeauna.

Pentru a înțelege acest lucru pe deplin, trebuie să înțelegem relația dintre minte și obiectele externe. Toate obiectele, fie ele plăcute, neplăcute sau neutre, sunt doar simple apariții ale minții, la fel ca lucrurile trăite într-un vis. Acest lucru nu este ușor de înțeles la început, dar putem dobândi o oarecare înțelegere gândind în felul următor: când suntem treji, multe lucruri diferite există, însă când adormim, ele încetează să existe. Acest lucru se datorează faptului că mintea căreia acestea îi apar încetează. Când visăm, singurele lucruri care apar sunt obiectele din vis. Mai târziu, când ne trezim, aceste obiecte din vis încetează a exista. Acest lucru se datorează faptului că mintea visătoare, căreia acestea îi apar, încetează. Dacă ne gândim profund la acest lucru, vom înțelege cum putem face ca toate lucrurile neplăcute pe care le disprețuim să înceteze pur și simplu prin abandonarea stărilor impure, perturbate ale minții; și putem face toate lucrurile plăcute pe care le dorim să se manifeste pur și simplu prin dezvoltarea unei minți pure. Purificarea minții noastre de perturbații prin practică spirituală îndeplinește dorința noastră cea mai profundă de fericire adevărată, de durată. Trebuie să memorăm și să contemplăm semnificația următoarelor cuvinte:

Lucrurile pe care le văd în mod normal în vise nu există

Aceasta dovedește că lucrurile pe care le văd în mod normal în timp ce sunt treaz nu există,

Deoarece ambele sunt aparențe eronate deopotrivă.

Nu mă voi agăța niciodată de lucrurile pe care le văd în mod normal,

Dar voi fi mulțumit cu simpla lor denumire.

Făcând asta, mă voi elibera permanent

De suferințele acestei vieți și ale nenumăratelor vieți viitoare.

În acest fel voi putea

Să fiu de folos fiecărei ființe vii în fiecare zi.

Trebuie să înțelegem că, deși perturbațiile mentale sunt profund înrădăcinate, ele nu sunt o parte intrinsecă a minții noastre și astfel pot fi cu siguranță eliminate. Perturbațiile sunt doar obiceiuri mentale dăunătoare, la care se poate renunța, ca la orice obicei. În prezent, mintea noastră este ca apa murdară, tulbure și poluată de perturbații. Totuși, la fel cum este posibilă separarea noroiului de apă, tot așa este posibil să se purifice și mintea de toate perturbațiile. Neavând nici o perturbație în mintea noastră, nu există nimic care să ne tulbure pacea și bucuria interioară.

Din timpuri fără de început, ne-am aflat sub controlul minții noastre, ca niște marionete. Suntem ca un servitor care lucrează pentru mintea noastră; ori de câte ori mintea noastră vrea să facă ceva, noi trebuie să executăm fără nici o alternativă. Uneori, mintea noastră este ca un elefant scăpat de sub control, creând atât de multe probleme și pericole pentru noi și pentru ceilalți. Prin implicarea sinceră în practica spirituală putem inversa această situație și putem dobândi control asupra minții noastre. Prin transformarea minții noastre în acest fel, vom beneficia în cele din urmă de libertate reală.

Pentru ca practica noastră spirituală să fie de succes, avem nevoie de binecuvântările și inspirația celor care au dobândit deja realizări spirituale profunde, însă trebuie, de asemenea, să ne încurajăm în mod constant. Dacă noi înșine nu ne putem încuraja, cum ne putem aștepta ca oricine altcineva să o facă? Când vom înțelege în mod clar că pacea interioară este sursa reală de fericire și cum, prin practică spirituală, putem experimenta, progresiv, nivele mai profunde ale păcii interioare, vom dezvolta un entuziasm extraordinar să practicăm. Acest lucru este foarte important deoarece pentru a dobândi suprema pace interioară permanentă a nirvanei, trebuie să ne angajăm sincer și cu sârguință în practică spirituală.

Aceasta nu înseamnă că trebuie să ignorăm condițiile externe. Avem nevoie de pace interioară, dar avem nevoie și de o sănătate fizică bună, iar pentru aceasta avem nevoie de anumite condiții externe, cum ar fi mâncarea și un mediu confortabil în care să trăim. Există mulți oameni care se concentrează exclusiv pe dezvoltarea aspectului material al vieții lor, ignorând complet practica spirituală. Aceasta este o extremă. Cu toate acestea, există și alți oameni care se concentrează exclusiv pe practica spirituală, ignorând condițiile materiale necesare pentru susținerea unei vieți umane sănătoase. Aceasta este o altă extremă. Trebuie să menținem o cale de mijloc care evită ambele extreme ale materialismului și spiritualității.

Unii oameni cred că cei care se străduiesc să atingă nirvana sunt egoiști, pentru că par să se concentreze numai asupra păcii lor interioare proprii, însa această convingere este incorectă. Scopul nostru real pentru a dobândi suprema pace interioară permanentă a nirvanei este acela de a-i ajuta pe alții să facă același lucru. Așa cum singura modalitate de a ne rezolva propriile probleme este să găsim pacea interioară, tot așa singura modalitate de a-i ajuta pe alții să-și rezolve problemele este să îi încurajăm să se angajeze în practică spirituală și să-și descopere pacea interioară proprie. Acest mod de a le fi de folos celorlalți este de departe cel mai bun. Dacă, prin antrenarea minții noastre, reușim să liniștim - sau chiar să eliminăm complet - furia, de exemplu, putem ajuta cu siguranță și pe alții să o controleze pe a lor. Atunci, sfatul nostru nu se va rezuma doar la cuvinte, ci va fi susținut de puterea experienței personale.

Putem uneori să-i ajutăm pe alții, oferindu-le bani sau condiții materiale mai bune, dar trebuie să ne amintim că cel mai mare beneficiu pe care îl putem oferi este să-i ajutăm să-și depășească perturbațiile mentale și să găsească fericirea adevărată și durabilă dinăuntru. Prin progresul tehnologic și prin organizarea echitabilă a societății, în moduri mai umane, putem contribui, cu siguranță, la îmbunătățirea vieții oamenilor în anumite privințe, dar indiferent de ceea ce facem vor apărea inevitabil și efecte secundare nedorite. Cel mai bun lucru pe care putem să-l sperăm este acela de a le oferi oamenilor condiții care să le aducă un răgaz temporar de la probleme și dificultăți, dar nu le putem oferi fericire adevărată, de durată, deoarece cauza reală a fericirii este pacea interioară, care se poate găsi numai în interiorul minții și nu în condițiile externe.

Fără pace interioară, pacea exterioară este imposibilă. Cu toții ne dorim pace mondială, dar pacea mondială nu va fi niciodată atinsă decât dacă vom stabili mai întâi pace în mintea noastră. Putem trimite așa-numitele forțe de menținere a păcii în zone de conflict, însă pacea nu poate fi impusă din exterior, cu arme. Numai prin crearea păcii în propria noastră minte și prin a-i ajuta pe alții să facă același lucru, putem spera să realizăm pace în această lume.

Această carte prezintă multe metode profunde de formare spirituală, toate fiind modalități practice de a ne purifica și controla mintea. Dacă punem în practică aceste metode, cu siguranță vom câștiga o experiență specială, de pace mentală. Continuând să îmbunătățim această experiență, stările de minte perturbate se vor diminua treptat, iar pacea noastră interioară va crește. În cele din urmă, prin abandonarea totală a perturbațiilor, vom dobândi suprema pace interioară permanentă a nirvanei. După ce am depășit propriile noastre perturbații mentale, cum ar fi furia, atașamentul și ignoranța, și am dezvoltat realizările spirituale profunde ale iubirii universale, compasiunii, concentrării și înțelepciunii, abilitatea noastră de a-i ajuta pe alții va fi mult mai mare. În acest fel, îi putem ajuta pe ceilalți să-și rezolve problemele nu doar pentru câteva zile sau câțiva ani, ci pentru totdeauna. Îi putem ajuta să descopere o pace și bucurie interioară pe care nimic, nici chiar moartea, nu le poate distruge. Cât de minunat!

Cum să Dezvoltăm și să Menținem o Minte Liniștită

Putem dezvolta și menține o minte liniștită prin transformarea stărilor noastre mentale negative în stări pozitive, prin angajarea în practicile spirituale pure prezentate în această carte. Prin aceasta ne putem transforma viața de la o stare mizerabilă la o stare de fericire pură și veșnică.

Fericirea și suferința sunt părți ale minții; cea dintâi reprezintă un sentiment de bucurie, iar cea din urmă un sentiment neplăcut. Deoarece fericirea și suferința sunt părți ale minții, dacă vrem să evităm suferința și să găsim adevărata fericire, trebuie să înțelegem natura și funcțiile minții. La început, acest lucru ar putea părea destul de simplu pentru că toți avem minți și toți știm în ce stare se află mintea noastră - fie ea fericită sau tristă, clară sau confuză și așa mai departe. Totuși, dacă cineva ne-ar întreba care este natura minții noastre și cum funcționează aceasta, probabil că n-am putea da un răspuns precis. Acest lucru indică faptul că nu avem o înțelegere clară a minții.

Sunt oameni care cred că mintea este creierul sau o altă parte ori funcție a trupului, dar acest lucru este incorect. Creierul este un obiect fizic care poate fi văzut cu ochii și care poate fi fotografiat sau operat prin intervenție chirurgicală. Mintea, pe de altă parte, nu este un obiect fizic. Nu poate fi văzută cu ochii, nici nu poate fi fotografiată sau reparată prin intervenție chirurgicală. Prin urmare, creierul nu este mintea, ci doar o parte a trupului.

Nu există nimic în interiorul trupului care să poată fi identificat ca fiind mintea noastră deoarece trupul și mintea noastră reprezintă entități diferite. Spre exemplu, uneori, atunci când trupul nostru este relaxat și imobil, mintea noastră poate fi foarte ocupată, repezindu-se de la un obiect la altul. Acest lucru indică faptul că trupul și mintea noastră nu sunt aceeași entitate. În scripturile buddhiste, trupul nostru este comparat cu o casă de oaspeți, iar mintea noastră cu un oaspete ce locuiește în ea. Când murim, mintea ne părăsește trupul și se duce la viața viitoare, ca un oaspete care părăsește o pensiune și se duce în altă parte.

Dacă mintea nu este creierul, nici altă parte a trupului, atunci ce este ea? Este un continuum fără de formă care funcționează pentru a percepe și a înțelege obiecte. Deoarece mintea este lipsită de formă sau non-fizică prin natura ei, ea nu este obstrucționată de obiectele fizice. Astfel, este imposibil pentru trupul nostru să ajungă pe lună fără să călătorească într-o navă spațială, însă mintea noastră poate ajunge la lună într-o clipă doar gândindu-ne la ea. Cunoașterea și perceperea obiectelor este o funcție unică a minții. Deși spunem: ‘Știu asta și asta’, în realitate, mintea noastră este cea care știe. Cunoaștem lucrurile numai prin intermediul minții noastre.

Este foarte important să fim capabili de a distinge stările tulburate ale minții de stările liniștite. Așa cum am explicat în capitolul precedent, stările mentale care ne tulbură pacea interioară, cum ar fi furia, gelozia și atașamentul doritor, sunt numite perturbații mentale, iar acestea sunt principalele cauze ale tuturor suferințelor noastre. S-ar putea să credem că suferința noastră este cauzată de alți oameni, de condiții materiale necorespunzătoare sau de societate, dar în realitate totul provine din propriile stări perturbate ale minții. Esența practicii spirituale este de a reduce și, în cele din urmă, de a elimina complet perturbațiile mentale și de a le înlocui cu o pace interioară permanentă. Acesta este sensul real al vieții noastre umane.

În mod normal, căutăm fericirea în afara noastră. Încercăm să obținem condiții materiale mai bune, un loc de muncă mai bun, un statut social mai înalt și așa mai departe; dar indiferent cât succes am avea în îmbunătățirea situației exterioare, întâmpinăm încă multe probleme și multă nemulțumire. Nu trăim niciodată fericirea pură, de durată. Acest lucru ne arată că trebuie să nu căutăm fericirea în exteriorul nostru, ci să o creăm în interior prin purificarea și controlul minții noastre, prin practici spirituale sincere. Dacă practicăm în acest mod, putem să ne asigurăm că mintea noastră rămâne calmă și fericită tot timpul. Apoi, indiferent cât de grele ar fi circumstanțele în care ne aflăm, noi vom fi întotdeauna fericiți și liniștiți.

În viața noastră de zi cu zi, chiar dacă muncim din greu pentru a găsi fericirea, ea rămâne evazivă pentru noi, în timp ce suferințele și problemele par să vină în mod natural, fără nici un efort. De ce oare? Deoarece cauza fericirii din mintea noastră - pacea interioară - este foarte slabă și își poate genera efectul doar dacă depunem mari eforturi, în timp ce cauzele interne ale suferinței și ale problemelor – perturbațiile mentale - sunt foarte puternice și își pot genera efectele fără efort din partea noastră. Acesta este motivul real pentru care problemele apar în mod natural, în timp ce fericirea este atât de dificil de atins.

De aici vedem că principalele cauze ale fericirii și ale problemelor se află în minte, nu în lumea exterioară. Dacă am reuși să ne menținem o minte calmă și liniștită toată ziua, nu am întâmpina niciodată probleme sau suferințe mentale. De exemplu, dacă mintea noastră rămâne liniștită tot timpul, atunci chiar dacă suntem insultați, criticați sau blamați sau dacă ne pierdem locul de muncă ori prietenii, nu vom deveni nefericiți. Indiferent de cât de dificile pot deveni circumstanțele noastre externe, atâta timp cât ne păstrăm o minte calmă și liniștită, ele nu vor constitui o problemă pentru noi. Prin urmare, dacă dorim să fim liberi de probleme, trebuie să facem doar un singur lucru - să învățăm să menținem o stare liniștită a minții urmând calea spirituală.

Punctul esențial al înțelegerii minții este că eliberarea de suferință nu poate fi găsită în afara minții. Eliberarea permanentă se găsește numai prin purificarea minții. Prin urmare, dacă vrem să fim eliberați de probleme și să dobândim pacea și fericirea de durată, trebuie să ne sporim cunoașterea și înțelegerea modului în care ni se dezvoltă mintea.

Există trei niveluri diferite ale minții: grosier, subtil și foarte subtil. În timpul viselor noastre, avem conștiența viselor prin care diferite tipuri de lucruri onirice ne apar; această conștiență reprezintă o minte subtilă pentru că este greu de recunoscut. În timpul somnului profund avem doar o conștiență mentală, ce percepe doar vacuitatea. Această conștiență se numește lumina clară a somnului și este o minte foarte subtilă, deoarece este extrem de dificil de recunoscut.

În timpul stării de veghe diurne avem conștiența stării de veghe prin care ne apar diferite lucruri ale stării de veghe. Această conștiență este o minte grosieră deoarece nu este dificil de recunoscut. Când adormim mintea noastră grosieră sau conștiența stării de veghe, se dizolvă în mintea subtilă a somnului. În același timp, toate aparițiile lumii de veghe devin inexistente; iar când trăim somnul profund, mintea noastră subtilă a somnului se dizolvă în mintea noastră foarte subtilă a somnului, lumina clară a somnului. În această etapă, am devenit ca o persoană care a murit. Apoi, din cauza menținerii unei legături karmice cu această viață, din lumina clară a somnului, mintea grosieră sau conștiența stării de veghe se va manifesta din nou și ne vor apărea iarăși diferite lucruri ale stării de veghe.

Procesul de a dormi este foarte asemănător cu procesul de a muri. Diferența dintre cele două este că atunci când murim, mințile noastre grosiere și subtile se vor dizolva în mintea foarte subtilă a morții, cunoscută sub numele de lumina clară a morții. Apoi, din cauza conexiunii noastre karmice cu această viață care încetează, mintea noastră foarte subtilă părăsește acest trup, merge la viața viitoare și intră într-un trup nou și apoi toate diferitele lucruri ale vieții următoare ne vor apărea. Totul va fi complet nou.

Ființele vii experimentează nenumărate gânduri sau minți, toate fiind incluse în două: minți primare și factori mentali. O explicație detaliată a acestora poate fi găsită în cartea Cum să Înțelegem Mintea.

Dacă înțelegem în mod clar natura minții noastre, vom realiza categoric că continuumul minții nu încetează odată cu moartea noastră, nemaiexistând temeiuri pentru a ne îndoi de existența vieților noastre viitoare. Dacă realizăm existența viitoarelor noastre vieți, vom fi în mod firesc preocupați de bunăstarea și fericirea noastră în acele vieți și vom folosi această viață pentru a face pregătirile corespunzătoare. Acest lucru ne va împiedica să risipim viața noastră umană prețioasă numai în privința preocupărilor acestei vieți. Prin urmare, o înțelegere corectă a minții este absolut esențială.

Ia nestematele înțelepciunii și compasiunii din vaza de comori a Kadam Dharmei

Renaștere

Trebuie să știm că somnul nostru este ca moartea, visarea noastră este ca starea intermediară dintre moarte și renaștere, iar trezirea noastră este ca renașterea. Acest ciclu de trei ne indică existența unei renașteri viitoare, prin care putem înțelege existența nenumăratelor noastre vieți viitoare.

Mulți oameni cred că atunci când trupul se dezintegrează la moarte, continuumul minții încetează și mintea devine inexistentă, ca flacăra unei lumânări care se stinge atunci când ceara a ars. Există chiar și oameni care se gândesc să se sinucidă în speranța că, dacă vor muri, problemele și suferințele lor se vor sfârși. Aceste idei sunt însă complet greșite. Așa cum am explicat deja, trupul și mintea noastră sunt entități separate și astfel, deoarece trupul se dezintegrează la moarte, continuumul minții rămâne neîntrerupt. În loc să înceteze, mintea părăsește pur și simplu trupul prezent și trece la viața următoare. Pentru ființele obișnuite, prin urmare, în locul eliberării de suferință, moartea nu aduce decât noi suferințe. Neînțelegând acest lucru, mulți oameni își distrug prețioasa viață umană prin sinucidere.

Există o practică spirituală specială numită ‘transferul conștiinței într-un alt trup’, care a fost destul de răspândită în vremurile străvechi. Există multe exemple de practicanți din trecut, care puteau să-și transfere conștiința din trupul lor normal într-un alt trup. Dacă mintea și trupul ar fi aceeași entitate, cum ar fi posibil pentru acești practicanți să își transfere conștiința în acest fel? Chiar și acum, nu este atât de neobișnuit ca mintea să părăsească temporar trupul fizic înainte de moarte. De exemplu, mulți oameni care nu sunt practicanți spirituali au avut așa-numitele experiențe ‘în afara trupului’.

De asemenea, putem dobândi o înțelegere a vieților trecute și viitoare examinând ciclul de somn, visare și trezire, deoarece se aseamănă foarte mult cu ciclul de moarte, stare intermediară și renaștere. Când adormim, vânturile noastre interioare grosiere se adună și se dizolvă spre interior, iar mintea noastră devine din ce în ce mai subtilă până când se transformă în mintea foarte subtilă a luminii clare a somnului. În timp ce lumina clară a somnului este manifestă, trăim somnul profund, iar extern, pentru ceilalți părem a fi o persoană moartă. Când se sfârșește, mintea noastră devine din ce în ce mai grosieră și trecem prin diferitele niveluri ale stării de vis. În cele din urmă, puterile noastre normale de memorie și de control mental sunt restaurate și ne trezim. Când se întâmplă acest lucru, lumea viselor noastre dispare și percepem lumea stării de veghe.

Un proces foarte asemănător se desfășoară atunci când murim. Pe măsură ce murim, vânturile noastre interioare se dizolvă spre interior și mintea noastră devine din ce în ce mai subtilă, până când mintea foarte subtilă a luminii clare a morții devine manifestă. Experiența luminii clare a morții este foarte asemănătoare cu experiența somnului profund. După ce lumina clară a morții a încetat, trecem prin etapele stadiului intermediar, care este o stare asemănătoare visului, ce are loc între moarte și renaștere. După câteva zile sau săptămâni, starea intermediară se încheie și ne renaștem. Așa cum, atunci când ne trezim din somn, lumea viselor dispare și percepem lumea stării de veghe, tot așa atunci când ne renaștem, aparițiile stării intermediare încetează și percepem lumea vieții noastre viitoare.

Singura diferență semnificativă dintre ciclul de somn, visare și trezire și ciclul de moarte, stare intermediară și renaștere este că, după ce lumina clară a somnului a încetat, relația dintre mintea și trupul nostru actual rămâne intactă, în timp ce, după ce lumina clară a morții a încetat această relație este ruptă. Contemplând acest lucru, putem obține o înțelegere clară a existenței vieților trecute și viitoare.

În general, credem că lucrurile pe care le percepem în vise sunt ireale, în timp ce lucrurile pe care le percepem când suntem treji sunt adevărate; în realitate însă tot ceea ce percepem este ca un vis, în sensul că este pur și simplu o apariție pentru minte. Pentru cei care le pot interpreta în mod corect, visele au o mare importanță. De exemplu, dacă visăm că vizităm o anumită țară în care nu am fost în această viață, visul nostru va indica unul dintre patru lucruri: că am fost în acea țară într-o viață anterioară, că o vom vizita mai târziu în această viață, că o vom vizita într-o viață viitoare sau că are o semnificație personală pentru noi, cum ar fi, de exemplu, dacă am fi primit recent o scrisoare din acea țară sau am văzut un program de televiziune despre ea. În mod similar, dacă visăm că zburăm, ar putea însemna că într-o viață anterioară eram o ființă care a putut să zboare, cum ar fi o pasăre sau un meditator cu puteri miraculoase, sau poate prezice că vom deveni o astfel de ființă în viitor. Un vis despre zbor poate avea și o semnificație mai puțin literală, simbolizând o îmbunătățire a stării noastre de sănătate sau a stării de spirit.

Cu ajutorul viselor am reușit să descopăr unde s-a renăscut mama mea după ce a murit. Chiar înainte de a muri, mama a ațipit pentru câteva minute și când s-a trezit i-a spus surorii mele, care o îngrijea, că ea visase despre mine și că în visul ei i-am oferit o eșarfă albă tradițională. Am luat acest vis ca însemnând că o să pot să-mi ajut mama în următoarea ei viață, așa că, după ce a murit, m-am rugat în fiecare zi ca ea să se renască în Anglia, unde locuiam, ca să am ocazia să o întâlnesc și să îi recunosc reîncarnarea. Am făcut rugăciuni puternice pentru a vedea semne clare despre locul unde se putea găsi reîncarnarea mamei mele.

Mai târziu, am avut trei vise care păreau semnificative. În primul, am visat că m-am întâlnit cu mama într-un loc pe care l-am înțeles a fi Anglia. Am întrebat-o cum călătorise din India până în Anglia, dar ea a răspuns că nu venise din India, ci din Elveția. În al doilea vis, am visat că am văzut-o pe mama mea vorbind cu un grup de oameni. M-am apropiat de ea și i-am vorbit în tibetană, dar ea nu părea să înțeleagă ce spuneam. În timp ce trăia, mama mea vorbea numai tibetană, dar în acest vis ea vorbea engleză fluent. Am întrebat-o de ce uitase tibetana, dar ea nu a răspuns. Mai târziu, în același vis, am visat despre un cuplu occidental care mă ajuta cu dezvoltarea activităților mele spirituale în Marea Britanie.

Ambele vise păreau să ofere indicii despre locul în care s-a renăscut mama mea. La două zile după cel de-al doilea vis, soțul cuplului pe care l-am visat m-a vizitat și mi-a spus că soția lui era însărcinată. Mi-am amintit imediat visul și m-am gândit că bebelușul ei ar putea fi reîncarnarea mamei mele. Faptul că în vis mama a uitat tibetana și a vorbit doar engleza a sugerat că se va renaște într-o țară vorbitoare de limbă engleză, iar prezența acestui cuplu în vis ar fi fost o indicație că ei erau părinții ei. Apoi am efectuat o divinație tradițională împreună cu rugăciunile ritualice, iar acest lucru a indicat că copilul lor a fost reîncarnarea mamei mele. Am fost foarte fericit, dar nu am spus nimic nimănui.

Într-o noapte, am visat din nou și din nou despre mama mea. În dimineața următoare am analizat cu atenție chestiunea și am luat o decizie. Dacă bebelușul s-ar fi fost născut în noaptea aceea, atunci a fost categoric reîncarnarea mamei mele, dar dacă nu ar fi fost, aș fi fost nevoit să examinez în continuare. După ce am luat această decizie, i-am telefonat soțului, care mi-a dat vestea bună că soția lui a dat naștere unei fetițe în noaptea ce trecuse. Am fost încântat și am făcut o ceremonie specială cu ofrandă.

Câteva zile mai târziu, tatăl mi-a telefonat și mi-a spus că, dacă a recitat mantra lui Buddha Avalokiteshvara, OM MANI PÄME HUM, atunci când copilul a plâns, ea s-a oprit imediat din plâns și a părut să asculte mantra. M-a întrebat de ce se întâmplă asta și am răspuns că din cauza tendințelor ei din viața anterioară. Știam că mama mea a recitat această mantră cu încredere puternică pe tot parcursul vieții ei.

Copilul a fost numit Amaravajra. Mai târziu, când fratele mamei mele, Kuten Lama, a vizitat Anglia și a văzut-o pe Amaravajra pentru prima dată, a fost uimit de cât de afectuoasă a fost față de el. A spus că era ca și cum ea l-ar fi recunoscut. Și eu am avut, de asemenea, aceeași experiență. Deși am fost în stare să vizitez copilul doar ocazional, a fost întotdeauna extrem de fericită să mă vadă.

Când Amaravajra a început să vorbească, într-o zi, ea a arătat spre un câine și a spus: ‘kyi, kyi’. După aceea, obișnuia să spună kyi de multe ori, ori de câte ori vedea un câine. Tatăl ei m-a întrebat dacă kyi înseamnă ceva și i-am spus că în dialectul din Tibetul de vest, unde trăia mama mea, kyi înseamnă ‘câine’. Nu era singurul cuvânt tibetan pe care fetița l-a rostit spontan.

Mai târziu am auzit prin soțul surorii mele că, după moartea mamei mele, un astrolog tibetan a prezis că mama mea se va naște ca o femeie într-o țară cu altă limbă decât tibetana. Această poveste vine din experiența mea personală, dar dacă investigăm, putem găsi multe alte povestiri adevărate despre modul în care oamenii au fost capabili să recunoască reîncarnările soțului, soției, învățătorilor, părinților, prietenilor și a altora.

În Tibetul de Vest, lângă prima mea mănăstire, trăia un bărbat care avea reputația unui temperament irascibil. A strâns multe monede de argint și le-a pus într-un ceainic, pe care l-a ținut ascuns chiar și de soția sa. Mai târziu, în timp ce era pe moarte, din atașamentul pentru monede a devenit obsedat de gândul că ar putea fi furate. A încercat să-i spună soției sale despre monede, dar pentru că era foarte slăbit, putea să repete numai cuvântul ‘tib’ ceea ce înseamnă ‘ceainic’. Auzind asta, soția sa a presupus că dorește niște ceai, dar când i-a oferit el nu a avut nici un interes. La scurt timp după aceea a murit.

Ceva mai târziu, soția a găsit ceainicul ascuns. Întrebându-se de ce era atât de greu, ea a deschis capacul și a descoperit monedele. Înfășurat în jurul lor era un șarpe mic. Înfricoșată de șarpe, ea și-a chemat familia, care împreună a încercat să îl scoată din ceainic. Totuși, oricât de mult au încercat, nu puteau separa șarpele de monede. Ei au fost surprinși și derutați de acest lucru și s-au întrebat de unde provine șarpele.

Soția și-a amintit ultimele cuvinte ale soțului ei și și-a dat seama că în momentul morții sale el încercase să-i spună despre monede. Însă, cum rămâne cu șarpele? De ce era atât de atașat de monede? Ea a decis să viziteze un yogin clarvăzător din apropiere, care i-a spus că șarpele era reîncarnarea soțului ei. Datorită acțiunilor pe care le-a creat din furie și datorită atașamentului său față de monede când era pe punctul de a muri, el s-a renăscut ca șarpe și a intrat în ceainic ca să fie aproape de monede. Cu lacrimi în ochi, ea l-a rugat pe yogin: ‘Te rog spune-mi ce pot să fac pentru a-mi ajuta soțul’. El a sugerat să ofere monedele comunității monastice din apropiere, cerându-le să se roage ca soțul ei să fie eliberat din renașterea sa ca animal.

Prin contemplarea unor astfel de povestiri cu o minte pozitivă și reflectând asupra naturii minții și a analogiei procesului de somn, visare, trezire, vom obține în mod categoric o înțelegere profundă a existenței viitoarelor noastre vieți. Această cunoaștere este foarte prețioasă și ne ajută să dobândim o mare înțelepciune. Vom înțelege că fericirea vieților viitoare este mai importantă decât fericirea acestei vieți pentru simplul motiv că nenumăratele vieți viitoare sunt cu mult mai lungi decât această viață umană scurtă. Aceasta ne va motiva să ne pregătim pentru fericirea nenumăratelor noastre vieți viitoare sau să depunem efort pentru a dobândi eliberarea permanentă de suferință prin abandonarea perturbațiilor mentale.

Bucurați-vă de puritatea minții și acțiunilor voastre

Moartea

Nimeni nu vrea să sufere. Zi și noapte, chiar și în visurile noastre, încercăm instinctiv să evităm și cea mai mică suferință. Acest lucru indică faptul că, deși nu suntem pe deplin conștienți de acest lucru, adânc în noi ceea ce căutăm cu adevărat este eliberarea permanentă de suferință.

Există momente în care suntem liberi de suferințe fizice și de dureri mentale, însă acestea nu sunt de durată. Nu trece mult timp până trupul nostru devine din nou inconfortabil sau bolnav, iar mintea noastră este tulburată de griji și nefericire. Orice problemă am depăși, este doar o chestiune de timp până când o alta se manifestă ca să-i ia locul. Aceasta arată că, în ciuda dorinței noastre de eliberare permanentă de suferință, nu am reușit niciodată să o dobândim. Atâta timp cât perturbațiile sunt prezente în mintea noastră, nu vom fi niciodată complet eliberați de suferință. Ne putem bucura de momente de răgaz, dar, în scurtă vreme, problemele noastre se vor întoarce. Singura modalitate prin care putem pune capăt suferinței noastre este să urmăm calea spirituală. Fiindcă în adâncul inimii, toată lumea dorește eliberarea completă de suferință, putem vedea că în realitate toată lumea are nevoie să urmeze calea spirituală.

Cu toate acestea, având în vedere că dorința noastră pentru plăcerile lumești este atât de puternică, avem puțin sau niciun interes pentru practica spirituală. Din punct de vedere spiritual, această lipsă de interes în practica spirituală este un tip de lene numită lenea atașamentului. Atâta timp cât avem această lene, ușa spre eliberare ne va fi închisă și, prin urmare, vom continua să experimentăm o stare mizerabilă în această viață cât și suferință nesfârșită în viață după viață. Modul de a depăși această stare de lene este de a medita asupra morții.

Trebuie să contemplăm și să medităm asupra morții noastre din nou și din nou până când vom obține o realizarea profundă a acesteia. Deși la nivel intelectual știm cu toții că în cele din urmă vom muri, conștientizarea morții rămâne superficială. Deoarece cunoașterea intelectuală a morții nu ne atinge inima, în fiecare zi continuăm să gândim că: ‘Nu voi muri astăzi, nu voi muri astăzi.’ Chiar și în ziua morții noastre ne gândim încă la ceea ce vom face mâine sau săptămâna viitoare. Această minte care crede în fiecare zi că ‘Nu voi muri astăzi’ este înșelătoare - ne conduce în direcția greșită și face ca viața noastră să devină goală. Pe de altă parte, meditând asupra morții, vom înlocui treptat gândul înșelător ‘Nu voi muri astăzi’ cu gândul non-înșelător ‘Pot muri astăzi’. Mintea care gândește spontan în fiecare zi ‘Pot muri astăzi’ este realizarea morții. Această realizare este cea care ne înlătură direct lenea atașamentului și deschide ușa spre calea spirituală.

În general, am putea muri astăzi sau am putea să nu murim astăzi - nu știm. Cu toate acestea, dacă ne gândim în fiecare zi, ‘Nu voi muri astăzi’, acest gând ne va înșela deoarece vine din ignoranța noastră; însă dacă ne gândim în fiecare zi, ‘Pot muri astăzi’, acest gând nu ne va înșela deoarece vine din înțelepciunea noastră. Acest gând benefic va împiedica lenea noastră de atașament și ne va încuraja să ne pregătim pentru bunăstarea vieților noastre viitoare sau să depunem eforturi mari pentru a intra pe calea spre eliberare. În acest fel, vom da sens vieții noastre umane.

Pentru a medita asupra morții, ne gândim că moartea noastră este sigură și că timpul morții noastre este nesigur. Apoi trebuie să înțelegem că numai practica spirituală ne poate ajuta, atât în momentul morții cât și după moarte.

MOARTEA ESTE CERTĂ

Moartea va veni în mod categoric și nu există nimic care să o prevină. Contemplăm:

Indiferent unde mă nasc, fie că este o stare norocoasă sau nefericită de existență, va trebui cu certitudine să mor. Fie că mă nasc în cea mai fericită condiție a unei renașteri superioare, fie în iadul cel mai adânc, va trebui să experimentez moartea. Oricât de departe aș călători, nu voi găsi niciodată un loc unde să mă ascund de moarte, chiar dacă aș călători departe în imensitatea spațiului sau în adâncul pământului.

Nimeni aflat în viață în timpul primului secol nu mai trăiește astăzi, și nimeni aflat în viață în secolul al doilea și așa mai departe, nu mai trăiește astăzi. Doar numele lor supraviețuiesc. Toți cei care trăiau acum două sute de ani au murit, iar toți cei vii astăzi vor dispărea în două sute de ani.

Contemplând aceste puncte, trebuie să ne întrebăm: ‘Pot eu singur să supraviețuiesc morții?’

Atunci când karma noastră de a trăi această viață se încheie, nimeni și nimic nu ne poate împiedica moartea. Când vine timpul morții noastre, nu există nici o scăpare. Dacă ar fi posibil să se prevină moartea prin folosirea clarviziunii sau puterilor miraculoase, cei care au avut astfel de puteri ar fi devenit nemuritori; dar până și clarvăzătorii mor. Cei mai puternici monarhi care au domnit în această lume au fost neajutorați în fața puterii morții. Împăratul fiarelor, leul, care poate ucide un elefant, este imediat distrus când îl întâlnește pe Stăpânul Morții. Nici chiar miliardarii nu au cum să evite moartea. Nu pot distrage moartea cu mită sau să-și cumpere timp, spunând: ‘Dacă îmi amâni moartea, îți dau avere dincolo de visele tale cele mai sălbatice’.

Moartea este necruțătoare și nu cunoaște compromisul. Este ca și prăbușirea unui munte imens în toate cele patru direcții; nu există nici o modalitate de a împiedica distrugerea. Acest lucru este valabil și despre îmbătrânire și boală. Îmbătrânirea progresează pe furiș și ne subminează tinerețea, puterea și frumusețea. Deși nu suntem tocmai conștienți de proces, acesta se află deja în desfășurare și nu poate fi inversat. Boala distruge confortul, puterea și forța trupului nostru. Dacă medicii ne ajută să depășim prima noastră boală, altele îi iau locul până când, în cele din urmă, boala noastră nu poate fi vindecată și vom muri. Nu putem scăpa de boală și de moarte fugind de ele. Nu le putem compensa cu bogății și nu putem folosi puteri miraculoase pentru a le face să dispară. Fiecare ființă din această lume trebuie să sufere de durerile îmbătrânirii, bolii și a morții.

Durata vieții noastre nu poate fi prelungită și, de fapt, scade încontinuu. Din momentul conceperii noastre, ne îndreptăm în mod inevitabil spre moarte, la fel cum un cal de curse galopează spre linia de sosire. Chiar și caii de curse își relaxează ocazional ritmul, dar în cursa noastră spre moarte nu ne oprim nici măcar o secundă. În timp ce dormim și în timp ce suntem treji, viața noastră se scurge. Fiecare vehicul se oprește și ia o pauză în călătorie din când în când, dar cursul vieții noastre nu se oprește niciodată din a se scurge. La un moment de la naștere, o parte a vieții ne-a dispărut. Trăim de-a dreptul în îmbrățișarea morții. După naștere nu avem nici o libertate să staționăm nici măcar pentru un minut. Ne îndreptăm spre îmbrățișarea Stăpânului Morții ca un atlet în alergare. S-ar putea să credem că ne aflăm printre cei vii, dar viața noastră este chiar autostrada morții.

Să presupunem că medicul nostru ne-ar da știrea că suferim de o boală incurabilă și că mai avem doar o săptămână de trăit. Dacă prietenul nostru ar fi atunci să ne ofere un cadou fantastic, cum ar fi un diamant, o mașină nouă sau o vacanță gratuită, n-am fi foarte entuziasmați. Totuși, în realitate, aceasta este chiar situația noastră dificilă, pentru că toți suferim de o boală incurabilă. Cât de nesăbuit este să fii prea interesat de plăcerile trecătoare ale acestei vieți scurte!

Dacă ne este greu să medităm asupra morții, putem asculta un ceas bătând, conștienți fiind că fiecare ticăit marchează sfârșitul unui moment din viața noastră și ne aduce mai aproape de moarte. Ne putem imagina că Stăpânul Morții trăiește la ceva distanță de noi. Apoi, pe măsură ce ascultăm ceasul ticăind, putem să ne imaginăm că facem pași în direcția morții, moment după moment. În acest fel vom înțelege cum călătorim spre moarte fără nici un moment de odihnă.

Lumea noastră este la fel de impermanentă ca norii de toamnă, iar nașterea și moartea noastră sunt ca intrarea și ieșirea unui actor din scenă. Actorii își schimbă adesea costumele și rolurile, făcându-și intrarea în numeroase deghizări. La fel, ființele vii iau în mod continuu forme diferite și intră în lumi noi. Uneori sunt ființe umane, uneori sunt animale și uneori intră în iad. Trebuie să înțelegem că durata de viață a unei ființe vii trece ca fulgerul pe cer și, că se pierde repede ca apa ce curge de pe un munte înalt.

Moartea va veni indiferent dacă ne-am făcut sau nu timp pentru practica spirituală. Deși viața este scurtă, nu ar fi atât de rău dacă am avea destul timp pentru practica spirituală, însă cea mai mare parte a timpului nostru este ocupată de somn, de muncă, de mâncare, de cumpărături, de conversație și așa mai departe, lăsând foarte puțin timp pentru practica spirituală pură. Timpul nostru este consumat ușor de alte activități până când, brusc, vom muri.

Continuăm să ne gândim că avem destul timp pentru practica spirituală, dar dacă ne examinăm îndeaproape modul de viață, vom vedea că zilele alunecă fără să ajungem la practici serioase. Dacă nu ne facem timp pentru a ne angaja în mod pur în practica spirituală, ne vom uita înapoi la viața noastră în momentul morții și vom vedea că a fost foarte puțin benefică. Cu toate acestea, dacă medităm asupra morții, vom dezvolta o dorință atât de sinceră de a avea o practică spirituală pură încât vom începe în mod firesc să ne modificăm rutina zilnică, pentru a cuprinde măcar un pic de timp pentru practică. În cele din urmă vom găsi mai mult timp pentru practică decât pentru alte lucruri.

Dacă medităm asupra morții din nou și din nou s-ar putea să ne simțim înfricoșați; dar nu este suficient să simțim doar teamă. Odată ce am generat o teamă adecvată de a muri nepregătit, trebui să căutăm ceva care să ne ofere protecție reală. Căile vieților viitoare sunt foarte lungi și necunoscute. Trebuie să trecem de la o viață la alta și nu putem fi siguri unde ne vom renaște - fie că vom fi nevoiți să urmăm căile spre stări de existență nefericite sau căile spre o existență mai fericită. Nu avem libertate sau independență, ci trebuie să mergem oriunde ne duce karma noastră. Prin urmare, trebuie să găsim ceva care ne va arăta o cale în siguranță către viețile viitoare, ceva ce ne va direcționa spre căile corecte și departe de căile greșite. Posesiunile și bucuriile acestei vieți nu ne pot proteja. Deoarece numai învățăturile spirituale ne dezvăluie o cale fără cusur care ne va ajuta și ne va proteja în viitor, trebuie să depunem efort cu trupul, cu vorbirea și cu mintea pentru a pune în practică învățăturile spirituale, precum cele prezentate în această carte. Yoginul Milarepa a spus:

Există mai multe temeri în viețile viitoarele decât în aceasta. Ai pregătit ceva care să te ajute? Dacă nu te-ai pregătit pentru viețile tale viitoare, fă-o acum. Singura protecție împotriva acestor temeri este practica învățăturilor spirituale sfinte.

Dacă ne gândim la viața noastră, vom vedea că am petrecut mulți ani fără interes în practica spirituală și că acum, chiar dacă avem dorința de a practica, totuși, din cauza lenei, nu avem o practică spirituală pură. Un mare erudit numit Gungtang a spus:

Am petrecut douăzeci de ani fără să vreau să practic învățături spirituale. Mi-am petrecut următorii douăzeci de ani gândindu-mă că aș putea să practic mai târziu. Am petrecut încă douăzeci de ani preocupat cu alte activități și regretând faptul că nu m-am apucat de practica spirituală. Aceasta este povestea vieții mele goale.

Aceasta ar putea fi propria noastră poveste de viață, dar dacă medităm asupra morții, vom evita risipirea vieții noastre umane prețioase și ne vom strădui să-i dăm sens.

Prin contemplare asupra acestor aspecte, trebuie să ne gândim profund: ‘Cu siguranță voi muri’. Având în vedere că în momentul morții doar practica spirituală ne va fi de real folos, vom lua o hotărâre fermă: ‘Trebuie să pun în practică învățăturile spirituale, cunoscute sub numele de Dharma’. Când acest gând se manifestă în mod puternic și clar în mintea noastră, îl ținem în mod convergent, fără distragere a atenției, pentru a ne familiariza din ce în ce mai mult cu acesta, până când nu îl mai pierdem niciodată.

MOMENTUL MORȚII NOASTRE ESTE INCERT

Uneori ne păcălim pe noi înșine gândindu-ne: ‘Sunt tânăr și nu voi muri curând’, dar putem vedea cât de greșit este acest gând pur și simplu observând câți tineri mor înaintea părinților lor. Uneori ne gândim: ‘Sunt sănătos așa că nu voi muri curând’, dar putem vedea că oamenii care sunt sănătoși și îngrijesc bolnavii mor uneori înaintea pacienților lor. Oamenii care merg să-și viziteze prietenii în spital pot muri mai devreme într-un accident de mașină, deoarece moartea nu se limitează la cei care sunt în vârstă și bolnavi. Cineva care este viu și bine dimineața ar putea fi mort până după-amiaza, iar cineva care este bine când adoarme poate să moară înainte de a se trezi. Unii oameni mor în timp ce mănâncă, iar unii mor în mijlocul unei conversații. Unii mor de îndată ce se nasc.

Moartea poate să nu dea nici un avertisment. Acest dușman poate veni în orice moment și de multe ori lovește repede, când ne așteptăm cel mai puțin. Poate veni în timp ce conducem spre o petrecere sau dăm drumul la televizor sau când ne gândim ‘Nu voi muri azi’ și facem planuri pentru vacanțele de vară sau pensionarea noastră. Stăpânul Morții se poate furișa la fel cum norii întunecați se strecoară pe cer. Uneori, când intrăm undeva, cerul este luminos și senin, dar când ieșim cerul este acoperit de nori. În același mod, moartea își poate arunca rapid umbra peste viața noastră.

Există mult mai multe condiții favorabile morții decât supraviețuirii. Deși moartea noastră este sigură și durata vieții noastre este nedeterminată, nu ar fi atât de rău dacă condițiile care duc la moarte ar fi rare; dar există nenumărate condiții externe și interne care ne pot provoca moartea. Mediul extern provoacă decese prin foamete, inundații, incendii, cutremure, poluare și așa mai departe. În mod similar, cele patru elemente interne ale trupului, pământul, apa, focul și vântul, provoacă moartea atunci când armonia lor este pierdută și una dintre ele se dezvoltă în exces. Când aceste elemente interne sunt în armonie, se spune că sunt ca patru șerpi de aceeași specie și forță ce trăiesc împreună în mod pașnic; dar când își pierd armonia, este ca și cum un șarpe devine mai puternic decât ceilalți și îi consumă, până când în cele din urmă moare el însuși de foame.

Pe lângă aceste cauze neînsuflețite ale morții, alte ființe vii, cum ar fi hoți, soldați inamici și animale sălbatice, pot aduce și ele moartea noastră. Chiar și lucrurile pe care noi nu le considerăm a fi amenințătoare, lucrurile despre care ne gândim că ne susțin și ne protejează viața, cum ar fi casa noastră, mașina noastră sau cel mai bun prieten al nostru, se pot dovedi a fi cauzele morții noastre. Oamenii sunt uneori zdrobiți de moarte de propria lor casă sau cad mortal de pe propria scară, iar în fiecare zi mulți oameni sunt uciși în mașinile lor. Unii mor în vacanță, iar alții sunt uciși de hobby-urile și distracțiile lor, cum ar fi călăreții care suferă căzături mortale. Tocmai alimentele pe care le consumăm pentru a ne hrăni și susține viața pot fi cauza morții. Chiar și prietenii ori iubiții noștri pot deveni cauzele morții noastre, din eroare sau cu intenție. Citim în știri cum iubiții se ucid uneori unii pe alții și cum părinții își ucid uneori copiii. Dacă investigăm cu atenție, nu vom putea găsi nici o plăcere lumească care să nu fie și o potențială cauză a morții și care este numai o cauză de a rămâne în viață. Marele erudit Nagarjuna a spus:

Ne menținem viața în mijlocul a mii de condiții care amenință cu moartea. Forța noastră de viață este ca o flacără de lumânare într-o briză, care poate fi stinsă cu ușurință de către vânturile morții care suflă din toate direcțiile.

Fiecare persoană a creat karma spre a rămâne în această viață pentru o anumită perioadă, dar din moment ce nu ne putem aminti ce karma am creat, nu putem cunoaște durata exactă a vieții noastre actuale. Este posibil să murim o moarte prematură înainte de a ne împlini durata vieții, pentru că ne putem epuiza meritul, cauza norocului, mai devreme decât epuizăm karma care determină durata vieții noastre. Dacă se întâmplă acest lucru, devenim atât de bolnavi încât medicii nu ne pot ajuta, sau constatăm că nu putem obține mâncare și alte necesități pentru a ne susține viața. Cu toate acestea, chiar și atunci când devenim grav bolnavi, dacă durata noastră de viață nu s-a încheiat și mai avem merit, putem găsi toate condițiile necesare pentru recuperare.

Trupul uman este foarte fragil. Deși există multe cauze de deces, nu ar fi atât de rău dacă trupul nostru ar fi puternic ca oțelul, dar este delicat. Nu este nevoie de arme și bombe să ne distrugă trupul; acesta poate fi distrus de un ac mic. După cum spunea Nagarjuna:

Există mulți distrugători ai forței noastre vitale

Trupul nostru uman este ca o bulă de apă.

Așa cum o bulă de apă se sparge de îndată ce este atinsă, tot așa o singură picătură de apă în inimă sau cea mai mică zgârietură a unui ghimpe otrăvitor ne poate provoca moartea. Nagarjuna a spus că la sfârșitul acestui eon întregul sistem mondial va fi consumat de foc și nici măcar cenușa nu va rămâne. Deoarece întregul univers va deveni gol, este de prisos să spunem că acest trup uman delicat se va descompune cel mai repede.

Putem contempla procesul de respirație și modul cum acesta continuă fără întrerupere între inspirație și expirație. Dacă ar fi să se oprească, am muri. Totuși, chiar și atunci când dormim și reținerea noastră mentală nu mai funcționează, respirația continuă, deși în multe alte privințe ne asemănăm unui cadavru. Nagarjuna a spus: ‘Acesta este un lucru într-adevăr minunat!’. Când ne trezim dimineața, trebuie să ne bucurăm, gândindu-ne: ‘Cât de uimitor este că respirația mi-a susținut viața în timpul somnului. Dacă ar fi încetat în timpul nopții, acum aș fi mort’.

Contemplând asupra incertitudinii momentului morții noastre și înțelegând că nu există nici o garanție că nu vom muri astăzi, trebuie să gândim profund, zi și noapte: ‘Aș putea să mor astăzi, aș putea să mor astăzi’. Dacă ne concentrăm asupra sentimentului pe care îl produce acest gând în noi, vom ajunge la o determinare fermă:

Deoarece în curând va trebui să plec din această viață, nu are nici un sens să mă atașez de lucrurile din această viață. În schimb, voi integra în inimă esența reală a vieții mele umane prin angajarea sinceră în practica spirituală pură.

Ce înseamnă angajarea în practica spirituală pură? Când practicăm învățăturile spirituale care sunt metode pentru a ne controla perturbațiile mentale, cum ar fi dorința necontrolată, furia și ignoranța, ne angajăm în practica spirituală pură. Aceasta, la rândul său, înseamnă că urmăm căile spirituale corecte. Această practică spirituală pură are trei nivele: (1) practica unei persoane a scopului inițial, (2) practica unei persoane a scopului mediu și (3) practica unei persoane a scopului superior. O explicație detaliată a acestor trei nivele poate fi găsită în cărțile Calea Bucuroasă a Norocului și Buddhismul Modern.

Ascultați sunetul prețios al scoicii Dharmei și contemplați și meditați asupra semnificației sale

Karma

Karma înseamnă ‘acțiuni’: acțiunile trupului, vorbirii și minții noastre. Acest subiect este foarte semnificativ. De-a lungul vieții noastre trebuie să trăim diferite tipuri de suferințe și probleme fără a avea posibilitatea de a alege. Acest lucru se datorează faptului că nu înțelegem ce acțiuni trebuie să abandonăm și ce acțiuni trebuie să practicăm. Dacă am avea aceste cunoștințe și le-am pune în practică, nu ar exista nici o bază pentru a trece prin suferințe și probleme.

Legea karmei este un caz special a legii cauzei și efectului, conform căreia toate acțiunile trupului, vorbirii și minții noastre sunt cauze și toate experiențele noastre sunt efectele lor. Legea karmei explică de ce fiecare individ are o dispoziție mentală unică, un aspect fizic unic și experiențe unice. Acestea sunt diferitele efecte ale nenumăratelor acțiuni pe care fiecare individ le-a efectuat în trecut. Nu putem găsi doi oameni care să fi creat exact aceeași istorie a acțiunilor pe parcursul vieții lor trecute, și astfel nu putem găsi doi oameni cu stări de minte identice, experiențe identice sau apariții fizice identice. Fiecare persoană are o karmă individuală diferită. Unii oameni se bucură de o stare bună de sănătate, în timp ce alții sunt bolnavi în mod constant. Unii oameni sunt percepuți ca fiind foarte frumoși, în timp ce alții sunt considerați foarte urâți. Unii oameni au o dispoziție fericită fiind ușor de mulțumit, în timp ce alții au o dispoziție morocănoasă și sunt rareori încântați de ceva. Unii oameni înțeleg cu ușurință semnificația învățăturilor spirituale, în timp ce alții le găsesc dificile și obscure.

Fiecare acțiune pe care o întreprindem lasă o amprentă sau o potențialitate, în mintea noastră foarte subtilă, și fiecare amprentă în cele din urmă produce propriul său efect. Mintea noastră este ca un câmp, iar efectuarea de acțiuni este ca și semănarea de semințe în acest câmp. Acțiunile virtuoase seamănă semințe ale fericirii viitoare și acțiunile non-virtuoase seamănă semințe ale suferințelor viitoare. Aceste semințe rămân latente în mintea noastră, până când condițiile pentru maturizare se îndeplinesc și apoi își produc efectul. În unele cazuri, acest lucru se poate întâmpla la multe vieți după efectuarea acțiunii inițiale.

Este din cauza karmei sau a acțiunilor noastre că suntem născuți în această lume impură, contaminată și întâmpinăm atât de multe dificultăți și probleme. Acțiunile noastre sunt impure, pentru că mintea noastră este contaminată de otrava interioară a agățării de sine. Acesta este motivul fundamental pentru care suferim. Suferința este creată de propriile noastre acțiuni sau karma - nu ne este dată ca pedeapsă. Suferim pentru că am acumulat multe acțiuni non-virtuoase în viețile noastre anterioare. Sursa acestor acțiuni non-virtuoase sunt propriile noastre perturbații mentale, cum ar fi furia, atașamentul și ignoranța agățării de sine.

Odată ce ne-am purificat mintea de agățarea de sine și de toate celelalte perturbații mentale, toate acțiunile noastre vor fi, în mod firesc, pure. Ca urmare a acțiunilor noastre pure sau a karmei pure, tot ceea ce experimentăm va fi pur. Vom sălășlui într-o lume pură, cu un trup pur, bucurându-ne de plăceri pure și înconjurați de ființe pure. Nu va mai fi nici cea mai mică urmă de suferință, impuritate sau probleme. Așa se găsește fericirea adevărată din interiorul minții noastre.

CARACTERISTICI GENERALE ALE KARMEI

Pentru fiecare acțiune pe care o efectuăm, experimentăm un rezultat similar. Dacă un grădinar seamănă o sămânță de plantă medicinală, va crește o plantă medicinală și nu una otrăvitoare; iar dacă nu seamănă nici un fel de semințe, atunci nu va crește nimic. În mod similar, dacă săvârșim acțiuni pozitive, vom avea rezultate fericite și nu nefericire, dacă săvârșim acțiuni negative, vom avea doar rezultate nefericite și, dacă săvârșim acțiuni neutre, vom avea rezultate neutre.

De exemplu, dacă acum simțim orice tulburare mentală, este pentru că, la un moment dat în trecut, am tulburat mințile celorlalți. Dacă trăim o boală fizică dureroasă, aceasta se datorează faptului că în trecut am provocat dureri altora, cum ar fi prin lovirea sau împușcarea lor, administrarea intenționată a unor medicamente greșite sau servindu-i cu mâncare otrăvitoare. Dacă nu am creat cauza karmică spre a deveni bolnavi, ne este imposibil să experimentăm suferința bolilor fizice, chiar dacă ne aflăm în mijlocul unei epidemii în care toți cei din jurul nostru mor. Cei care au atins nirvana, pacea supremă permanentă interioară, de exemplu, nu suferă niciodată nici o durere fizică sau psihică deoarece au abandonat săvârșirea de acțiuni dăunătoare și au purificat toate potențialitățile non-virtuoase care sunt principalele cauze ale durerii.

Cauza principală a suferințelor sărăciei este o acțiune de a fura. Principalele cauze ale suferinței de a fi asuprit sunt a privi pe cineva de sus, bătaia sau solicitarea muncii de la persoane de poziție inferioară ori disprețuirea altora în loc de a-i trata cu bunătate iubitoare. Cauzele principale ale suferințelor de a fi separați de prieteni și de familie sunt acțiuni precum seducerea partenerilor altor persoane sau înstrăinarea intenționată a prietenilor lor și a celor care lucrează pentru ei.

De obicei presupunem că experiențele rele se manifestă doar în dependență de condițiile din viața actuală. Deoarece nu putem explica multe dintre ele în acești termeni, de multe ori simțim că sunt inexplicabile și nemeritate și că nu există justiție în lume. În realitate, însă, majoritatea experiențelor noastre în această viață sunt cauzate de acțiunile pe care le-am comis în viețile trecute.

Prin următorul exemplu dat în scripturile buddhiste, putem începe să înțelegem cum experiențele noastre din această viață se manifestă din acțiunile din viețile anterioare, precum și modul în care rezultatele acțiunilor cresc în timp, la fel cum o sămânță mică poate deveni un copac mare. A existat odată o călugăriță numită Upala care, înainte de călugărirea ei, a trăit nenorociri extraordinare. Dintre cei doi copii pe care îi avea de la primul ei soț, unul s-a înecat, iar celălalt a fost atacat și mâncat de un șacal. Soțul ei a fost ulterior ucis de un șarpe otrăvitor. După ce și-a pierdut familia, Upala s-a întors acasă la părinții ei, dar la scurt timp după ce a ajuns, casa a luat foc și a ars până la pământ. S-a recăsătorit și a avut un copil de la cel de-al doilea soț, dar el era alcoolic, iar într-o noapte a fost atât de beat încât și-a ucis copilul și a forțat-o pe Upala să-i mănânce carnea. Ea a fugit de acest om nebun și a evadat într-o altă țară, unde a fost capturată de o bandă de hoți și forțată să se căsătorească cu liderul lor. Câțiva ani mai târziu, cel de-al treilea soț a fost prins și, conform obiceiului acelei țări, ea a fost îngropată de vie alături de soțul ei. Cu toate acestea, hoții au dorit-o pe Upala atât de mult încât au săpat și au scos-o afară, apoi au forțat-o să trăiască cu ei. Trăind toate aceste nenorociri și ghinioane teribile, Upala a dezvoltat o dorință foarte puternică de a găsi eliberarea de orice fel de suferință și a pornit în căutarea lui Buddha pentru a-i spune povestea ei. Buddha a explicat că în viața ei anterioară ea a fost una dintre soțiile unui rege și că a fost foarte geloasă pe celelalte soții. Doar gelozia ei a fost suficientă pentru a provoca suferințele teribile ale vieții ei actuale. Buddha i-a explicat apoi cum poate să-și purifice mintea și, practicând cu sinceritate aceste învățături, ea a atins nirvana în acea viață.

Prin contemplarea modului în care rezultatele acțiunilor noastre sunt certe și modul în care acestea cresc, vom dezvolta o hotărâre puternică de a evita chiar și cea mai mică non-virtute și de a crește chiar și cele mai mărunte gânduri pozitive și fapte constructive. Apoi, medităm asupra acestei hotărâri pentru a o face constantă și stabilă. Dacă putem să ne menținem tot timpul decizia și să o punem în practică, acțiunile trupului, vorbirii și minții noastre vor deveni din ce în ce mai pure până când nu mai există nici o bază pentru suferință.

Dacă nu desfășurăm o acțiune, nu putem să-i experimentăm efectul. Într-o bătălie, unii soldați sunt uciși, în timp ce alții supraviețuiesc. Supraviețuitorii nu sunt salvați pentru că sunt mai curajoși decât ceilalți, ci pentru că nu au creat nici o acțiune care să-i determine să moară la acel moment. Putem găsi multe alte astfel de exemple în știrile zilnice. Când un terorist plantează o bombă într-o clădire mare, unii oameni sunt uciși, în timp ce alții scapă, în ciuda faptului că se află în centrul exploziei. Când există un accident de avion sau o erupție vulcanică, unii oameni sunt uciși, în timp ce alții, ca printr-un miracol, scapă. În multe accidente, supraviețuitorii înșiși sunt uimiți să fie în viață când alții chiar lângă ei au fost uciși.

Acțiunile ființelor vii nu sunt niciodată irosite, deși poate trece mult timp înainte ca efectele lor să fie experimentate. Acțiunile nu pot dispărea pur și simplu și nu le putem transfera altora, evitând astfel responsabilitatea noastră. Deși intențiile mentale momentane care au inițiat acțiunile noastre trecute au încetat, potențialitățile pe care le-au creat în mintea noastră nu încetează până când rezultatele lor nu se maturizează. Singura modalitate de a distruge potențialele negative înainte ca acestea să se împlinească sub forma suferinței este să le purificăm.

Din nefericire, este mai ușor să ne distrugem potențialele pozitive, căci dacă nu ne dedicăm acțiunile virtuoase, ele pot deveni complet lipsite de putere doar printr-un moment de furie. Mintea noastră este ca un cufăr de comori, iar acțiunile noastre virtuoase sunt ca niște nestemate. Dacă nu le asigurăm prin dedicare, ori de câte ori devenim furioși, este ca și cum am fi pus un hoț printre comorile noastre.

CELE ȘASE TĂRÂMURI ALE RENAȘTERII

Semințele acțiunilor noastre care maturizează când murim sunt foarte importante deoarece ele determină ce fel de renaștere vom avea în viața noastră viitoare. Care dintre semințe se maturizează la moarte depinde de starea mentală în care murim. Dacă murim cu o minte liniștită, aceasta va stimula o sămânță virtuoasă și vom experimenta o renaștere favorabilă. Cu toate acestea, dacă vom muri cu o minte neliniștită, cum ar fi într-o stare de furie, aceasta va stimula o sămânță non-virtuoasă și vom experimenta o renaștere nefavorabilă. Acest lucru este similar cu modul în care coșmarurile sunt declanșate de faptul că suntem într-o stare mentală agitată chiar înainte de a adormi.

Exemplul de a dormi, de a visa și de a se trezi nu este accidental, deoarece, după cum a fost explicat în capitolul despre renaștere, procesul de a dormi, de a visa și de a se trezi seamănă mult cu procesul de moarte, stare intermediară și renaștere. În timp ce suntem în stadiul intermediar, experimentăm diferite viziuni ce se manifestă din semințele karmice care au fost activate imediat înainte de moarte. În cazul în care au fost activate semințe negative, aceste viziuni vor fi de coșmar, dar dacă au fost activate semințe pozitive, ele vor fi predominant plăcute. În ambele cazuri, atunci când karmice s-au maturizat complet, ele ne-au împins să ne renaștem în unul sau altul dintre cele șase tărâmuri ale samsarei.

Cele șase tărâmuri sunt locuri reale în care ne putem renaște. Ele sunt aduse în existență prin puterea acțiunilor noastre sau prin karma. Există trei tipuri de acțiuni: acțiuni corporale, acțiuni verbale și acțiuni mentale. Întrucât acțiunile noastre corporale și verbale sunt întotdeauna inițiate de acțiunile minții noastre sau de intențiile noastre, în cele din urmă cele șase tărâmuri sunt create de mintea noastră. Spre exemplu, un tărâm al iadului este un loc care se manifestă ca rezultat al celor mai grave acțiuni, cum ar fi uciderea sau cruzimea mentală sau fizică extremă, ce depind de cele mai perturbate stări ale minții.

Pentru a forma o imagine mentală a celor șase tărâmuri, le putem compara cu etajele unei case mari și vechi. În această analogie, casa reprezintă samsara, ciclul renașterilor contaminate. Casa are trei etaje deasupra solului și trei la subsol. Ființele vii perturbate sunt ca locuitorii acestei case. Ele se mișcă încontinuu în sus și în jos prin casă, uneori trăind deasupra solului, alteori dedesubt.

Parterul reprezintă tărâmul omenesc. Mai sus, la primul etaj, este tărâmul semi-zeilor, ființe non-umane care se află în război continuu cu zeii. În ceea ce privește puterea și prosperitatea, ei sunt superiori oamenilor, dar sunt atât de obsedați de gelozie și violență încât viața lor are o valoare spirituală redusă.

La ultimul etaj trăiesc zeii. Clasele inferioare de zei, zeii tărâmului de dorință, trăiesc o viață ușoară și luxoasă, dedicându-și timpul desfătării și satisfacerii dorințelor lor. Deși lumea lor este un paradis și durata lor de viață este foarte lungă, nu sunt nemuritori și în cele din urmă cad în stările inferioare. Deoarece viețile lor sunt pline de distrageri, este dificil pentru ei să găsească motivația de a se angaja în practica spirituală. Din punct de vedere spiritual, viața umană este mult mai semnificativă decât viața unui zeu.

Superior zeilor din tărâmul de dorință sunt zeii tărâmurilor formei și fără de formă. După ce au trecut dincolo de dorința senzuală, zeii tărâmului formei experimentează beatitudinea rafinată a absorbției meditative și posedă trupuri de lumină. Depășind chiar și aceste forme subtile, zeii din tărâmul fără de formă rămân fără formă într-o conștiință subtilă care se aseamănă cu un spațiu infinit. Deși mintea lor este cea mai curată și mai exaltată din samsara, ei nu au depășit ignoranța agățării de sine, care este rădăcina samsarei, așa că, după ce au experimentat beatitudinea pentru mulți eoni, în cele din urmă viețile lor se sfârșesc și se renasc din nou în stările inferioare ale samsarei. Ca și ceilalți zei, ei consumă meritul pe care l-au creat în trecut și fac progrese spirituale minore sau chiar deloc.

Cele trei etaje deasupra solului sunt numite ‘tărâmuri privilegiate’, deoarece ființele care le populează trec prin experiențe relativ plăcute, care sunt cauzate de practica virtuții. La subsol se află cele trei tărâmuri inferioare, care sunt rezultatul acțiunilor negative cu trupul, vorba și mintea. Cel mai puțin dureros dintre acestea este tărâmul animalelor, care în această analogie este primul etaj de sub parter. Sunt incluse în acest domeniu toate mamiferele, în afară de oameni, precum și păsările, peștii, insectele, viermii - întregul regn animal. Mintea lor se caracterizează printr-o lipsă totală de conștiență spirituală și viața lor, în principal, prin teamă și brutalitate.

La etajul următor în jos trăiesc fantomele flămânde sau spiritele flămânde. Principalele cauze ale renașterii aici sunt lăcomia și acțiunile negative motivate de zgârcenie. Consecința acestor acțiuni este sărăcia extremă. Fantomele flămânde suferă de foame și de sete continuă, pe care nu le pot suporta. Lumea lor este un mare deșert. Dacă întâmplător dau de o picătură de apă sau de un rest de mâncare, acesta va dispărea ca un miraj sau se va transforma în ceva respingător, cum ar fi puroi sau urină. Aceste apariții se datorează karmei lor negative și lipsei de merit.

Ultimul etaj este iadul. Ființele de aici trăiesc chinuri neîncetate. Unele iaduri sunt o masă de foc; altele sunt zone pustii, de gheață și întuneric. Monștrii evocați de mințile ființelor iadului le provoacă torturi groaznice. Această suferință continuă neîncetat pentru ceea ce pare o eternitate, dar în cele din urmă karma care a determinat ființele să se nască în iad este epuizată, iar ființele iadului mor și sunt renăscute în altă parte în samsara. Iadul este pur și simplu ceea ce apare celui mai negativ și distorsionat tip de minte. Nu este un loc exterior pe care să îl putem vedea în mod normal, ci este ca un coșmar din care nu ne trezim pentru o perioada foarte lungă de timp. Pentru cei ce trăiesc în iad, suferințele din tărâmul iadului sunt la fel de reale ca și experiența noastră prezentă a tărâmului uman.

Aceasta este o imagine generală a samsarei. Am fost prinși în samsara încă din timpuri fără de început, rătăcind fără sens, fără libertate sau control, de la cel mai înalt cer până la cel mai adânc iad. Uneori locuim la etajele superioare ca zei, alteori ne regăsim la nivelul pământului, cu o renaștere umană, dar de cele mai multe ori suntem prinși în subsol ca animale, fantome flămânde sau ființe ale iadului, trăind suferințe fizice și mentale îngrozitoare pentru perioade foarte lungi de timp.

Deși samsara seamănă cu o închisoare, există o ușă prin care putem scăpa. Ușa aceea este vacuitatea, natura ultimă a fenomenelor. Prin realizarea vacuității putem scăpa din samsara. Prin antrenarea în căile spirituale descrise în această carte vom găsi în cele din urmă calea noastră spre această ușă și, trecând prin ea, vom descoperi cum casa a fost pur și simplu o iluzie, creația minții noastre impure. Samsara nu este o închisoare externă ci este o închisoare ticluită de propria noastră minte. Ea nu se va sfârși niciodată de la sine, dar prin practicarea sârguincioasă a căii spirituale pure, și prin felul aceasta eliminând agățarea de sine și celelalte perturbații mentale, ne vom putea aduce samsara proprie la un sfârșit. Odată ce atingem eliberarea sau nirvana, noi înșine, vom fi în măsură să le arătăm celorlalți cum să-și distrugă închisoarea mentală, prin înlăturarea perturbațiilor lor mentale.

TIPURI DE ACȚIUNI

Deși există nenumărate acțiuni diferite ale trupului, ale vorbirii și minții, toate sunt incluse în trei tipuri: acțiuni virtuoase, acțiuni non-virtuoase și acțiuni neutre. Practici precum generozitatea, disciplina morală, răbdarea, efortul depus în antrenamentul pe calea spirituală, concentrarea meditativă și înțelepciunea sunt exemple de acțiuni virtuoase. Uciderea, furtul și comportamentul sexual greșit sunt acțiuni corporale non-virtuoase; minciuna, vorbirea cu intenție dezbinătoare, vorbirea răutăcioasă și vorbirea fără temei sunt acțiuni verbale non-virtuoase; și lăcomia, răutatea și a menține convingeri eronate sunt acțiuni mentale non-virtuoase. În plus față de aceste zece acțiuni non-virtuoase, există multe alte tipuri de acțiuni non-virtuoase, cum ar fi lovirea sau torturarea, sau cauzarea în mod deliberat a suferinței altora. În fiecare zi efectuăm de asemenea și multe acțiuni neutre. Ori de câte ori ne angajăm în acțiuni zilnice cum ar fi cumpăratul, gătitul, mâncatul, dormitul sau relaxarea fără o motivație care să fie bună sau rea, desfășurăm acțiuni neutre.

Toate acțiunile non-virtuoase sunt contaminate deoarece sunt motivate de perturbații mentale, în special de perturbația agățării de sine. Cele mai multe dintre acțiunile noastre virtuoase și neutre se bazează, de asemenea, pe agățarea de sine și, prin urmare, sunt și ele contaminate. În momentul de față, chiar și atunci când observăm disciplina morală, de exemplu, încă tot ținem cu putere la un eu sau sine existent în mod intrinsec, care acționează într-un mod moral, astfel încât practica noastră de disciplină morală este o acțiune virtuoasă contaminată, care provoacă renaștere superioară în samsara.

Noi ne agățăm de un ‘eu’ și ‘al meu’ existent în mod intrinsec tot timpul, zi și noapte. Această minte este perturbația agățării de sine. Ori de câte ori suntem jenați, înfricoșați, furioși, indignați sau plini de mândrie, avem un sentiment foarte puternic de sine sau de eu. Eul de care ne agățăm, cu aceste ocazii, este eul existent în mod intrinsec. Chiar și atunci când suntem relaxați și relativ liniștiți încă ne agățăm de un eu existent în mod intrinsec, deși în mod mai puțin pronunțat. Această minte a agățării de sine stă la baza tuturor perturbațiilor noastre mentale și este sursa tuturor problemelor noastre. Pentru a ne elibera de perturbațiile mentale și de problemele pe care le provoacă, trebuie să înțelegem că eul existent în mod intrinsec de care mereu ne agățăm cu atâta intensitate, nu există deloc. Nu a existat și nu va exista vreodată. Este doar fabricarea propriei noastre ignoranțe a agățării de sine.

Pentru a împlini dorințele acestui eu - eului existent în mod intrinsec despre care noi credem că există într-adevăr - efectuăm nenumărate acțiuni atât pozitive cât și negative. Aceste acțiuni sunt cunoscute sub numele de ‘acțiuni de propulsare’, ceea ce înseamnă acțiuni care sunt motivate de agățarea de sine puternică și care sunt principala cauză a renașterii samsarice. Acțiunile virtuoase contaminate ne propulsează în renașteri superioare samsarice ca ființă umană, semi-zeu sau zeu, în timp ce acțiunile non-virtuoase ne propulsează în renașteri inferioare în tărâmul animalelor, a fantomelor înfometate sau în a iadului. Când suntem pe punctul de a muri, dacă dezvoltăm o stare negativă a minții, cum ar fi furia, acest lucru face ca potențialul unei acțiuni non-virtuoase de propulsare să se maturizeze, astfel încât, după moarte, să avem o renaștere în tărâmurile inferioare. Alternativ, dacă când suntem pe moarte dezvoltăm o stare mentală virtuoasă - de exemplu prin amintirea practicii noastre spirituale zilnice - aceasta face să se matureze potențialul unei acțiuni virtuoase de propulsare, astfel încât, după moarte, să ne renaștem ca ființă umană sau unul dintre celelalte două tipuri de ființe samsarice superioare și va trebui să trăim suferințele caracteristice acestor tipuri de ființe.

Există un alt tip de acțiune contaminată, care se numește ‘acțiune complinitoare’. Aceasta este o acțiune contaminată care este principala cauză a fericirii sau suferinței pe care o trăim odată ce ne-am renăscut într-un anumit tărâm. Toate ființele umane sunt propulsate în lumea umană prin acțiuni virtuoase de propulsare, dar experiențele pe care le au ca ființe umane variază considerabil în funcție de diferitele lor acțiuni complinitoare. Unii trăiesc o viață de suferință, în timp ce alții trăiesc o viață ușoară. În mod similar, toate animalele au fost propulsate în lumea animală prin acțiuni non-virtuoase de propulsare, însă experiențele lor ca animale variază considerabil în funcție de diferitele lor acțiuni complinitoare. Unele animale, cum ar fi unele animale domestice, pot experimenta o viață de lux, primind mai multă grijă și atenție decât multe ființe umane. Ființele din iad și fantomele flămânde trăiesc numai rezultatele acțiunilor non-virtuoase de propulsare și a acțiunilor non-virtuoase complinitoare. Din ziua în care s-au născut până în ziua când mor, nu trăiesc decât suferință.

O acțiune de propulsare ne poate propulsa în multe vieți viitoare. În scripturile buddhiste este dat un exemplu despre un om care a devenit foarte supărat pe un călugăr și i-a spus că arată ca o broască. Drept rezultat, acest om nefericit s-a renăscut de mai multe ori ca broască. Cu toate acestea, doar o renaștere este uneori suficientă pentru a epuiza puterea acțiunii de propulsare.

Unele dintre acțiunile noastre se împlinesc în aceeași viață în care sunt efectuate, iar acestea sunt în mod necesar acțiuni complinitoare; unele se împlinesc în viața viitoare, unele se împlinesc în mai multe vieți mai târziu, iar acestea pot să fie acțiuni de propulsare sau complinitoare.

În concluzie, putem vedea că mai întâi dezvoltăm o agățare de sine puternică, din care se manifestă toate celelalte perturbații mentale. Aceste perturbații mentale ne induc să creăm karma de propulsare, ceea ce ne face să luăm o altă renaștere samsarică în care trăim frică, suferință și probleme. De-a lungul acestei renașteri, dezvoltăm în mod continuu agățare de sine și alte perturbații mentale, făcându-ne să creăm mai multe acțiuni de propulsare și conducând pe mai departe la renașteri contaminate. Acest proces de samsara este un ciclu nesfârșit, până când dobândim nirvana.

Depune eforturi mari pentru a dobândi iluminarea

Samsara

Cuvântul samsara este un cuvânt în sanscrită și înseamnă ‘ciclu de renașteri contaminate sau ciclu de vieți impure’. Ciclul de renașteri contaminate se referă la a lua în mod repetat un trup și o minte contaminate, care sunt numite și agregări contaminate. În mod normal, ori de câte ori trupul nostru este bolnav, credem că ‘Eu sunt bolnav’ și, ori de câte ori mintea noastră este nefericită, credem că ‘Eu sunt nefericit’. Acest lucru indică în mod clar că noi credem că trupul și mintea noastră sunt sinele nostru. Această convingere este ignoranță, deoarece trupul și mintea noastră nu sunt sinele nostru; ele sunt posesiunile sinelui nostru, așa cum este indicat de zicerea noastră ‘Trupul meu, mintea mea’. Din cauza acestei ignoranțe, crezând că trupul și mintea noastră sunt sinele nostru, noi dezvoltăm diferite tipuri de aparențe eronate prin care trăim diferite tipuri de suferințe și probleme ca halucinații, pe parcursul acestei vieți și în viață după viață fără sfârșit. De aici putem înțelege că, din timpuri fără de început până acum, modul nostru de a ne identifica pe noi înșine a fost eronat. Pentru a reduce și în cele din urmă pentru a opri complet experiența noastră de suferință și de probleme ca halucinații, trebuie să ne identificăm sinele în mod corect prin antrenarea în căile spirituale pe care le voi explica în capitolul Bodhichitta Supremă. Prin instrucțiunile prezentate în acel capitol vom înțelege modul în care lucrurile există de fapt.

Trebuie să știm că viața noastră umană este prețioasă și de valoare reală numai atunci când o folosim pentru a ne antrena pe căi spirituale. În sine este o adevărată suferință. Noi trecem prin diferite feluri de suferință pentru că am luat o renaștere care este contaminată de otrava interioară a perturbațiilor mentale. Această experiență nu are început, pentru că am trecut prin renașteri contaminate din timpuri fără de început, iar procesul nu se va sfârși decât dacă vom dobândi suprema pace interioară permanentă a nirvanei. Dacă contemplăm și medităm asupra cum trăim suferințe și dificultăți de-a lungul vieții noastre și în viața după viață, vom ajunge la concluzia fermă, și anume că fiecare dintre suferințele și problemele noastre se manifestă pentru că am luat o renaștere contaminată. Apoi vom dezvolta o dorință puternică de a abandona ciclul de renașteri contaminate, samsara. Această dorință se numește ‘renunțare’, și prin dezvoltarea acestei dorințe intrăm de fapt pe calea către eliberare, sau nirvana. Din acest punct de vedere, contemplarea și meditația asupra suferinței are un mare sens. Scopul principal al acestei meditații este de a evita să mai trecem prin toate aceste experiențe din nou în viitor.

În timp ce rămânem în acest ciclu de renașteri contaminate, suferințele și problemele nu se vor sfârși niciodată - va trebui să le experimentăm din nou și din nou, de câte ori ne renaștem. Deși nu ne putem aminti experiența noastră în timp ce eram în pântecele mamei noastre sau în copilăria noastră foarte timpurie, suferințele vieții umane au început de la momentul concepției noastre. Toată lumea poate observa că un copil nou-născut experimentează chin și dureri. Primul lucru pe care un copil îl face atunci când se naște este să țipe. Rareori s-a născut un copil într-o seninătate totală, cu o expresie liniștită și zâmbitoare pe față.

NAȘTEREA

Atunci când conștiința noastră intră mai întâi în uniunea dintre sperma tatălui nostru și ovulul mamei noastre, trupul nostru este o substanță foarte caldă, apoasă, de consistența iaurtului, într-o nuanță de roșu. În primele momente după concepție nu avem sentimente grosiere, dar de îndată ce acestea se dezvoltă începem să simțim durere. Trupul nostru devine din ce în ce mai solid, iar când membrele noastre cresc, se simte ca și cum trupul nostru ar fi întins pe o masă de tortură. În pântecele mamei noastre este fierbinte și întuneric. Casa noastră timp de nouă luni este acest spațiu mic, foarte comprimat, plin de substanțe necurate. Este ca și cum ai fi strivit în interiorul unui mic rezervor de apă plin cu lichid murdar, cu capacul închis bine, astfel încât să nu poată să intre aer sau lumină.

În timp ce suntem în pântecele mamei noastre, trăim multă durere și frică în singurătate. Suntem extrem de sensibili la tot ceea ce face mama noastră. Când merge repede se simte ca și cum am cădea de pe un munte înalt și suntem îngroziți. Dacă întreține relații sexuale, se simte ca și cum am fi striviți și sufocați între două greutăți uriașe și ne panicăm. Dacă mama noastră face doar un salt mic, se simte ca și cum am fi aruncați cu putere de pământ de la o înălțime mare. Dacă bea ceva fierbinte, se simte ca apa clocotită, care ne opărește pielea și dacă bea ceva rece, se simte ca un duș rece ca gheața în mijlocul iernii.

Când ieșim din pântecele mamei noastre, se simte ca și cum am fi forțați printr-o crăpătură îngustă între două roci tari, iar când suntem nou-născuți, trupul nostru este atât de delicat încât orice fel de contact este dureros. Chiar dacă cineva ne ține foarte delicat, mâinile ei sau ale lui se simt ca niște arbuști cu spini care ne străpung carnea, iar cele mai delicate țesături se simt dure și abrazive. În comparație cu delicatețea și netezimea pântecelui mamei noastre, fiecare senzație tactilă este aspră și dureroasă. Dacă cineva ne ridică, se simte ca și cum am fi legănați peste o prăpastie uriașă, și ne simțim înspăimântați și nesiguri. Am uitat tot ce am știut în viața noastră anterioară; aducem doar durere și confuzie din pântecele mamei noastre. Orice am auzi este la fel de lipsit de sens ca și sunetul vântului și nu putem înțelege nimic din ceea ce percepem. În primele câteva săptămâni suntem ca cineva care este orb, surd și buimac și suferă de amnezie profundă. Când ne este foame, nu putem spune ‘Am nevoie de mâncare’ și atunci când simțim durere, nu putem spune: ‘Mă doare’. Singurele semne pe care le putem face sunt lacrimi fierbinți și gesturi furioase. Mama noastră nu are adesea nicio idee despre durerile și neplăcerile pe care le simțim. Suntem complet neajutorați și trebuie să învățăm totul - cum să mâncăm, cum să ședem, cum să mergem, cum să vorbim.

Deși suntem cel mai vulnerabili în primele câteva săptămâni ale vieții noastre, durerile noastre nu încetează pe măsură ce creștem. Continuăm să experimentăm diferite tipuri de suferință pe parcursul vieții noastre. Așa cum atunci când aprindem un foc într-o casă mare, căldura din foc pătrunde întreaga casă și toată căldura din casă vine de la foc, tot așa, când ne-am născut în samsara, suferința pătrunde toată viața noastră și toată nefericirea pe care o experimentăm se manifestă pentru că am luat o renaștere contaminată.

De când ne-am născut ca oameni, ne prețuim trupul și mintea umană și ne agățăm de ele ca fiind ale noastre. În dependență de observarea trupului și a minții noastre, dezvoltăm agățarea de sine, care este rădăcina tuturor perturbațiilor mentale. Renașterea noastră umană este baza suferinței noastre umane; fără această bază, nu există probleme umane. Durerile nașterii se transformă treptat în durerile îmbătrânirii, bolii și morții - acestea sunt parte din același continuum.

BOALA

Nașterea noastră duce și la suferințele bolii. Așa cum vântul și zăpada iernii răpește splendoarea verde a pajiștilor, copacilor, pădurilor și florilor, așa și boala ne răpește splendoarea tinerească a trupului, distrugandu-i forța și diminuând acuitatea simțurilor noastre. Dacă de obicei suntem în formă și ne simțim bine, atunci când ne îmbolnăvim devenim dintr-o dată incapabili să ne desfășurăm activitățile fizice normale. Chiar și un campion de box, care în mod obișnuit poate să-și doboare toți adversarii, devine total neajutorat atunci când este lovit de boală. Boala face ca toate plăcerile noastre de zi cu zi să dispară și ne produce senzații neplăcute zi și noapte.

Când ne îmbolnăvim suntem ca o pasăre care se avânta spre cer și care este doborâtă brusc. Atunci când este doborâtă o pasăre, ea cade brusc, la fel ca o bucată de plumb, iar toată splendoarea și forța ei sunt distruse imediat. La fel, atunci când ne îmbolnăvim, devenim brusc neputincioși. Dacă suferim de o boală serioasă, putem deveni complet dependenți de alții pierzându-ne până și abilitatea de a controla funcțiile trupului nostru. Această transformare este greu de suportat, mai ales pentru cei care se mândresc cu independența și bunăstarea lor fizică.

Când suntem bolnavi ne simțim frustrați pentru că nu putem munci ca de obicei sau nu putem duce la îndeplinire toate obiectivele pe care ni le-am propus. Devenim cu ușurință nerăbdători în legătură cu boala noastră și deprimați pentru toate lucrurile pe care nu le putem face. Nu ne putem bucura de lucrurile care ne fac plăcere în mod obișnuit, cum ar fii sport, dans, de băut, de consumat mâncăruri grele sau de compania prietenilor noștri. Toate aceste limitări ne fac să ne simțim și mai amărâți și, pentru ca nefericirea să fie și mai mare, avem de îndurat și toate durerile fizice pe care ni le aduce boala.

Când suntem bolnavi nu trebuie să trecem numai prin toată durerea nedorită a bolii în sine ci trebuie să trecem și prin tot felul de alte lucruri nedorite. Spre exemplu, trebuie sa luăm orice tratament ne-a fost prescris, fie un medicament cu gust neplăcut, o serie de injecții, o operație majoră sau să ne abținem de la ceva ce ne face multă plăcere. Dacă suntem supuși unei intervenții chirurgicale, trebuie să mergem la spital și să acceptăm toate condițiile de acolo. S-ar putea să trebuiască să mâncăm lucruri care nu ne plac, să stăm în pat toată ziua, cu nimic altceva de făcut, și să fim neliniștiți în legătură cu operația. S-ar putea ca medicul nostru să nu ne explice exact care este problema și dacă se așteaptă sau nu să supraviețuim.

Dacă aflăm că boala noastră este incurabilă, și nu avem experiență spirituală, vom suferi anxietate, teamă și regrete. Putem intra în depresie și ne putem pierde speranța sau ne putem înfuria pe boală, percepând-o ca pe un dușman care ne-a lipsit cu răutate de toată bucuria.

ÎMBĂTRÂNIREA

Nașterea noastă duce și la suferințele înaintării în vârstă. Vârsta înaintată ne răpește frumusețea, sănătatea, aspectul fizic plăcut, pielea fină, vitalitatea și starea noastră de confort. Îmbătrânirea ne transformă în obiecte ale disprețului. Ne aduce multe dureri nedorite și ne conduce repede către moarte.

Pe măsură ce îmbătrânim ne pierdem toată frumusețea tinereții, trupul nostru puternic și sănătos devine slab și împovărat de boală. Trupul nostru, cândva ferm și bine proporționat, devine aplecat și desfigurat, iar mușchii și carnea noastră își pierd din volum, membrele noastre devenind ca niște bețe subțiri prin care ni se văd oasele. Părul nostru își pierde culoarea și luciul, iar tenul nostru își pierde strălucirea. Fața noastră se ridează, iar trăsăturile noastre se deformează. Milarepa a spus:

Cum se ridică bătrânii? Se ridică ca și cum ar trage un țăruș afară din pământ. Cum umblă bătrânii? Odată ridicați în picioare, ei trebuie să umble cu mare grijă, ca vânătorii de păsări. Cum se așează bătrânii? Ei se prăbușesc asemenea unui cufăr greu căruia i s-au rupt curelele.

Putem contempla următorul poem, despre suferințele îmbătrânirii, scris de marele erudit Gungtang:

Când suntem bătrâni, părul ne devine alb,

Dar nu pentru că l-am spălat;

Este un semn că în curând îl vom întâlni pe Stăpânul Morții.

Avem riduri pe frunte,

Dar nu pentru că avem prea multă carne;

Este un avertisment din partea Stăpânului Morții: ‘Ești pe cale să mori.’

Dinții noștri cad,

Dar nu pentru a face loc unora noi;

Este un semn că în curând vom pierde capacitatea de a mânca hrană umană.

Fețele noastre sunt urâte și neplăcute,

Dar nu pentru că purtăm măști;

Este un semn că am pierdut masca tinereții.

Capul nostru se clatină încoace și încolo,

Dar nu pentru că n-am fi de acord;

Este Stăpânul Morții ce ne lovește peste cap cu bățul pe care-l ține în mâna dreaptă.

Umblăm îndoiți și privim spre pământ,

Dar nu pentru că am căuta acele pierdute;

Este un semn că ne căutăm frumusețea și amintirile pierdute.

Ne ridicăm de la pământ folosind toate cele patru membre,

Dar nu pentru că imităm animalele;

Este un semn că picioarele noastre sunt prea slabe pentru a ne susține trupul.

Stăm jos ca și cum am fi căzut brusc,

Dar nu pentru că suntem supărați;

Este un semn că puterea trupului nostru s-a pierdut.

Trupul nostru se leagănă când umblăm,

Dar nu pentru că ne credem importanți;

Este un semn că picioarele noastre nu ne pot purta trupul.

Mâinile noastre tremură,

Dar nu pentru că le mănâncă să fure;

Este un semn că degetele neliniștite ale Stăpânului Morții ne fură bunurile.

Mâncăm foarte puțin,

Dar nu pentru că suntem zgârciți;

Este un semn că nu putem digera mâncarea.

Respirăm șuierător și des,

Dar nu pentru că șoptim mantre bolnavilor;

Este un semn că respirația noastră va dispărea în curând.

Când suntem tineri, putem călători în întreaga lume, dar când suntem bătrâni, cu greu putem ajunge la ușa noastră de la intrare. Devenim prea slabi pentru a ne angaja în multe activități lumești, iar activitățile noastre spirituale sunt deseori restrânse. De exemplu, avem puține puteri fizice pentru a face acțiuni virtuoase și puțină energie mentală pentru a memora, contempla și medita. Nu putem să participăm la învățăturile care sunt date în locuri greu accesibile sau neconfortabil de locuit. Nu putem ajuta pe alții în moduri care necesită forță fizică și sănătate bună. Lipsuri ca acestea, îi fac pe bătrâni să fie adesea foarte triști.

Când îmbătrânim, devenim ca o persoană care este oarbă și surdă. Nu putem vedea clar și avem nevoie de ochelari din ce în ce mai puternici până când nu mai putem citi. Nu auzim clar, și astfel devine din ce în ce mai greu să ascultăm muzică sau televizorul sau să auzim ce spun ceilalți. Memoria noastră dispare. Toate activitățile, lumești și spirituale, devin mai dificile. Dacă practicăm meditația, devine mai greu pentru noi să obținem realizări, deoarece memoria și concentrarea noastră sunt prea slabe. Nu mai putem studia. Astfel, dacă nu am învățat și nu ne-am antrenat în practici spirituale când eram mai tineri, singurul lucru pe care putem să-l facem când îmbătrânim este să dezvoltăm regret și să așteptăm să vină Stăpânul Morții.

Când suntem bătrâni, nu putem să ne mai bucurăm de aceleași lucruri de care obișnuiam să ne bucurăm, cum ar fi mâncarea, băutura și sexul. Suntem prea slabi pentru a juca jocuri și suntem adesea prea epuizați chiar și pentru divertisment. Pe măsură ce durata vieții noastre se scurge, nu putem să ne alăturăm tinerilor în activitățile lor. Când ei călătoresc, noi trebuie să rămânem în urmă. Nimeni nu vrea să ne ia cu ei când suntem bătrâni și nimeni nu vrea să ne viziteze. Chiar și nepoții noștri nu vor să rămână cu noi foarte mult timp. Bătrânii se gândesc adesea în sinea lor: ‘Cât de minunat ar fi dacă tinerii ar rămâne cu mine; am putea ieși la plimbare și le-aș putea arăta lucruri’, dar tinerii nu vor să fie incluși în planurile lor. Pe măsură ce viața lor se apropie de sfârșit, bătrânii trăiesc durerea abandonului și a singurătății. Aceștia au multe suferințe caracteristice îmbătrânirii.

MOARTEA

Nașterea aduce și suferința morții. Dacă în timpul vieții noastre am muncit din greu pentru a dobândi bunuri și dacă am devenit foarte atașați de ele, vom simți o mare pierdere la momentul morții, gândindu-ne: ‘Acum trebuie să las toate posesiunile mele prețioase în urmă’. Chiar și acum ne este greu să împrumutăm unul dintre cele mai prețuite bunuri ale noastre altcuiva, să nu mai vorbim de a-l dărui. Nu este de mirare că devenim atât de nefericiți când ne dăm seama că în mâinile morții trebuie să abandonăm totul.

Când murim, trebuie să ne despărțim chiar și de cei mai apropiați prieteni. Trebuie să ne părăsim partenerul, chiar dacă poate am fost împreună de ani de zile și nu am stat niciodată o zi despărțiți. Dacă suntem foarte atașați de prietenii noștri, vom avea parte de o mare nefericire în momentul morții, dar tot ce vom putea face este să ne ținem de mâini. Nu vom putea să oprim procesul morții, chiar dacă ei ne cer să nu murim. De obicei, când suntem foarte atașați de cineva, ne simțim geloși dacă el sau ea ne lasă pe cont propriu și petrece timp cu altcineva, dar când vom muri, va trebui să ne lăsăm prietenii împreună cu alții pentru totdeauna. Va trebui să lăsăm în urmă pe toată lumea, inclusiv familia noastră și pe toți oamenii care ne-au ajutat în această viață.

Când vom muri, acest trup pe care l-am prețuit și îngrijit în atât de multe feluri va trebui lăsat în urmă. Se va converti într-o bucată de carne neînsuflețită ce va trebui îngropată în pământ sau incinerată. Dacă nu avem protecția interioară a experienței spirituale, la momentul morții vom experimenta frică și mâhnire, precum și durere fizică.

Când conștiința se desparte de trupul nostru la moarte, toate potențialitățile pe care l-am acumulat în minte prin acțiuni virtuoase și non-virtuoase vor merge cu ea. Nu putem lua nimic altceva din această lume. Toate celelalte lucruri ne dezamăgesc. Moartea sfârșește toate activitățile noastre - conversația noastră, mâncarea noastră, întâlnirea cu prietenii, somnul nostru. Totul se apropie de sfârșit în ziua morții noastre și trebuie să lăsăm toate lucrurile în urmă, chiar și inelele de pe degete. În Tibet, cerșetorii poartă un băț pentru a se apăra împotriva câinilor. Pentru a înțelege privarea deplină a morții, trebuie să ne amintim că în timpul morții cerșetorii trebuie să părăsească chiar și acest băț vechi, cea mai săracă posesie umană posibilă. În întreaga lume putem vedea că inscripția numelui în piatră sunt singurele posesiuni ale celor morți.

ALTE TIPURI DE SUFERINȚĂ

De asemenea, trebuie să trăim suferințele de a fii separat de ce ne face plăcere, să ne confruntăm cu ceea ce nu ne place și să nu ne îndeplinim dorințele - care includ suferințele sărăciei și cele de a fi răniți de alte ființe, umane și neumane, de apă, foc, vânt și pământ. Înainte de separarea finală în momentul morții, trebuie adesea să experimentăm separarea temporară de oamenii și de lucrurile care ne plac, ceea ce ne provoacă dureri mentale. S-ar putea să trebuiască să părăsim țara în care trăiesc toți prietenii și rudele noastre sau poate că trebuie să părăsim locul de muncă ce ne face plăcere. S-ar putea să ne pierdem reputația. De multe ori în această viață trebuie să experimentăm nefericirea de a pleca de lângă oamenii care ne plac sau de a părăsi și de a pierde lucrurile pe care le găsim plăcute și atractive; dar când murim, trebuie să ne despărțim pentru totdeauna de toți tovarășii, de plăcerile noastre și de toate condițiile exterioare și interioare pentru practica spirituală pură sau practica Dharmei din această viață.

Adesea, trebuie să ne întâlnim și să trăim alături de oameni care nu ne plac sau să întâmpinăm situații pe care le considerăm neplăcute. Uneori ne putem găsi într-o situație foarte periculoasă, cum ar fi un incendiu sau inundații sau acolo unde există violență, cum ar fi o revoltă sau o bătălie. Viețile noastre sunt pline de situații mai puțin extreme pe care le găsim enervante. Uneori suntem împiedicați să facem lucrurile pe care dorim să le facem. Într-o zi însorită am putea pleca spre plajă, dar ne găsim blocați în trafic. Ne confruntăm în permanență cu interferența demonului nostru interior al perturbațiilor mentale, care ne tulbură mintea și practicile noastre spirituale. Există nenumărate condiții care ne strică planurile și ne împiedică să facem ceea ce vrem. Este ca și cum am trăi într-un tufiș cu țepi - ori de câte ori încercăm să ne mișcăm, suntem răniți de circumstanțe. Oamenii și lucrurile sunt ca niște spini care ne străpung carnea și nici o situație nu se simte complet confortabilă. Cu cât avem mai multe dorințe și planuri, cu atât avem mai multe frustrări. Cu cât ne dorim mai mult anumite situații, cu atât mai mult ne găsim blocați în situații nedorite. Orice dorință pare să-și invite propriul obstacol. Situațiile nedorite se întâmplă fără să le căutăm. De fapt, singurele lucruri care vin fără efort sunt lucrurile pe care nu le dorim. Nimeni nu vrea să moară, dar moartea vine fără efort. Nimeni nu vrea să fie bolnav, dar boala vine fără efort. Pentru că ne-am renăscut fără libertate sau control, avem un trup impur și trăim într-un mediu impur și astfel lucrurile nedorite se revarsă asupra noastră. În samsara, această experiență este în întregime naturală.

Avem nenumărate dorințe, dar indiferent de efortul pe care îl facem, niciodată nu simțim că le-am satisfăcut. Chiar și atunci când obținem ceea ce vrem, nu obținem în modul în care vrem. Posedăm obiectul, dar nu avem satisfacție din posesia lui. De exemplu, putem visa că devenim bogați, iar dacă într-o bună zi reușim să devenim bogați, viața noastră nu este așa cum ne-am imaginat că ar fi și nu simțim că ne-am îndeplinit dorința. Acest lucru se datorează faptului că dorințele noastre nu se diminuează pe măsură ce bogăția crește. Cu cât avem mai multă avere, cu atât mai multă ne dorim. Bogăția pe care o căutăm este de negăsit deoarece căutăm o sumă care ne va satisface dorințele și nici o sumă nu poate face asta. De parcă asta nu ar fii fost de ajuns, pe măsură ce ne străduim să obținem obiectul dorinței noastre, creăm noi ocazii de nemulțumire. Cu fiecare obiect pe care îl dorim vin alte obiecte pe care nu le vrem. De exemplu, cu bogăția vin taxele, nesiguranța precum și probleme financiare complexe. Aceste reacții adverse nedorite ne împiedică să ne simțim vreodată pe deplin satisfăcuți. În mod similar, dacă visul nostru este să ne petrecem vacanța într-o locație exotică, chiar dacă o obținem, experiența nu este niciodată ceea ce ne așteptăm iar, împreună cu vacanța noastră, vin și alte lucruri, cum ar fi insolația și cheltuieli mari.

Dacă ne examinăm dorințele, vom vedea că ele sunt excesive. Vrem tot ce-i mai bun în samsara - cel mai bun loc de muncă, cel mai bun partener, cea mai bună reputație, cea mai bună casă, cea mai bună mașină, cea mai bună vacanță. Orice nu este ‘cel mai bun’ ne provoacă un sentiment de dezamăgire - încă mai căutăm, dar nu găsim ceea ce ne dorim. Oricum, nici o plăcere lumească nu ne poate da satisfacția completă și perfectă pe care o dorim. Lucruri mai bune se produc mereu. Peste tot, reclame noi anunță că cel mai bun lucru tocmai a sosit pe piață, dar câteva zile mai târziu sosește un alt cel mai bun lucru, mai bun decât cel mai bun lucru de acum câteva zile. Nu există un sfârșit al lucrurilor noi pentru a ne capta dorințele.

La școală copiii nu pot niciodată satisface ambițiile părinților. Chiar și dacă ajung în fruntea clasei lor vor simți că nu pot fi mulțumiți dacă nu fac același lucru și în anul școlar următor. Dacă vor ajunge să aibă succes și la locurile de muncă, ambițiile lor vor fii mai puternice decât oricând. Nu există moment în care să se poată odihni, simțind că sunt complet mulțumiți cu ceea ce au făcut.

Ne-am putea gândi că măcar oamenii care duc o viață simplă, la țară, trebuie să fie mulțumiți, dar dacă ne uităm la situația lor vom constata că până și țăranii caută, dar nu găsesc ceea ce își doresc. Viețile lor sunt pline de probleme și neliniști, și nu se bucură de pace și mulțumire reală. Traiul lor depinde de o mulțime de factori incerți, dincolo de puterea lor de a-i controla, cum ar fi condițiile meteorologice. Țăranii nu sunt mai liberi de nemulțumiri decât oamenii de afaceri ce trăiesc și muncesc la oraș. Oamenii de afaceri par impecabili și eficienți în drumul lor spre locurile de muncă, în fiecare dimineață, ducându-și servietele, dar deși par să arate atât de bine la exterior, inimile lor poartă o mulțime de nemulțumiri. Ei încă mai caută, dar nu găsesc ceea ce doresc.

Dacă reflectăm asupra acestei situații am putea decide că putem găsi ceea ce căutăm prin abandonarea posesiunilor noastre. Putem însă vedea că și oamenii săraci caută și nu găsesc ceea ce caută, iar mulți săraci întâmpină greutăți în a-și asigura cele mai de bază nevoi ale vieții; milioane de oameni din întreaga lume trec prin suferințele sărăciei extreme.

Nu putem evita suferința nemulțumirii prin schimbarea frecventă a situației în care ne aflăm. Ne-am putea gândi că dacă ne luăm mereu un alt partener sau un alt loc de muncă, sau dacă călătorim mereu, în cele din urmă vom găsi ceea ce ne dorim, însă chiar dacă ar fi să călătorim în fiecare loc din lume, și am avea un nou iubit în fiecare oraș, tot vom continua să căutăm un alt loc și un alt iubit. În samsara nu există împlinire adevărată a dorințelor noastre.

Oricând vedem pe cineva într-o poziție înaltă sau inferioară, bărbat sau femeie, deosebirea dintre ei se găsește numai în felul cum arată, se îmbracă, se comportă și în statut. În esență cu toții sunt egali - toți se confruntă cu probleme în viețile lor. Oricând avem o problemă, este ușor să gândim că aceasta ar fi fost cauzată de împrejurările particulare în care ne aflăm, și că dacă ar fi să schimbăm împrejurările, problema ar dispărea. Învinuim alți oameni, prietenii noștri, mâncarea, guvernul, timpurile, vremea, societatea, istoria și așa mai departe. Totuși, circumstanțe externe ca acestea nu sunt principalele cauze ale problemelor noastre. Trebuie să recunoaștem că toată suferința fizică și durerea mentală prin care trecem sunt consecințe ale unei renașteri contaminate prin otrava interioară a perturbațiilor mentale. Ființele omenești trebuie să treacă prin diferite feluri de suferințe omenești pentru că au luat o renaștere umană contaminată și animalele trebuie să treacă prin suferință animală pentru că au luat o renaștere animală contaminată, iar fantomele flămânde și ființele iadului trebuie să treacă prin suferințele caracteristice pentru că au luat o renaștere contaminată ca fantome flămânde și ființe ale iadului. Nici chiar zeii nu sunt scutiți de suferință pentru că și ei au luat o renaștere contaminată. La fel ca o persoană prinsă în capcana unei vâlvătăi furioase, tot așa trebuie să creștem o teamă intensă față de suferințele de nesuportat ale ciclului nesfârșit al vieții impure. Această frică este adevărata renunțare și se manifestă din înțelepciunea noastră.

În concluzie, odată ce am contemplat la explicația de mai sus trebuie să ne gândim:

Nu există niciun folos în negarea suferințelor vieților viitoare; când acestea efectiv vor veni peste mine va fi prea târziu ca să mă pot apăra de ele. De aceea, trebuie neapărat să îmi pregătesc protecție de pe acum, când încă am această viață umană care îmi oferă posibilitatea de a mă elibera pentru totdeauna de suferința nenumăratelor mele vieți viitoare. Dacă nu depun efortul de a realiza acest lucru, dar permit vieții mele umane să devină lipsită de sens, nu există mai mare decepție și mai mare nebunie. Trebuie să depun acum efort înspre eliberarea pentru totdeauna de suferința nenumăratelor mele vieți viitoare.

Păstrăm această determinare cu fermitate și rămânem concentrați în mod convergent asupra ei cât mai mult timp posibil. Trebuie să practicăm această meditație în mod continuu până când dezvoltăm dorința spontană de a ne elibera permanent de suferințele nenumăratelor vieți viitoare. Aceasta este adevărata realizare a renunțării. În momentul în care atingem această realizare intrăm pe calea spre eliberare. În acest context eliberarea se referă la suprema pace permanentă a minții, cunoscută ca nirvana, cea care ne va da fericirea pură și eternă.

Odată ce am dobândit nirvana, nu vom mai experimenta niciodată mediile înconjurătoare, plăcerile, trupurile sau mințile contaminate. Vom experimenta totul ca fiind pur pentru că mintea noastră va fi devenit pură, liberă de otrava interioară a perturbațiilor mentale. Primul pas către atingerea nirvanei este realizarea renunțării, dorința spontană de a abandona samsara sau renașterea contaminată. Apoi abandonăm samsara și atingem nirvana prin obținerea unei realizări directe a vacuității, natura supremă a fenomenelor, ce va fi explicată pe larg în capitolul Bodhichitta Supremă.

O Practică Spirituală Comună spre Folosul Tuturor

În această practică trebuie să întreprindem acțiuni virtuoase ori pozitive pentru că acestea sunt rădăcina fericirii noastre viitoare, trebuie să abandonăm acțiunile non-virtuoase ori negative pentru că acestea sunt rădăcina viitoarelor noastre suferințe și trebuie să ne controlăm perturbațiile mentale pentru că acestea sunt rădăcina renașterilor noastre contaminate. Mai mult, trebuie să ne dezvoltăm credința, simțul rușinii, considerația față de ceilalți, non-atașamentul, non-ura, non-ignoranța și efortul.

CREDINȚA

În practicarea credinței avem nevoie să dezvoltăm și să menținem trei tipuri de credință: credința admirativă, credința încrezătoare și credința doritoare.

Natura credinței admirative este bucuria - încântarea la puritatea completă a ființelor iluminate, la învățăturile lor și la realizările învățăturilor lor. Natura credinței admirative este convingerea corectă - credința că ființele iluminate sunt în fapt prezente în fața noastră, deși nu le vedem și credința că învățăturile și realizările învățăturilor lor sunt adevăratul refugiu care protejează în mod direct de suferință și de frică ființele vii. Natura credinței doritoare este dorința - dorința ca noi înșine să devenim asemenea ființelor iluminate, dorința de a pune în practică învățăturile acestora și dorința de a dobândi realizările învățăturilor acestora.

Întrucât credința este rădăcina tuturor realizărilor spirituale pure, aceasta trebuie să constituie practica noastră principală. Când faimosul maestru buddhist Atisha se afla în Tibet, un om l-a abordat, cerându-i îndrumări spirituale. Atisha a rămas tăcut și de aceea omul gândindu-se ca nu a fost auzit și-a repetat rugămintea cu glas foarte tare. Atisha i-a răspuns atunci, ‘Eu am auzul bun, tu însă trebuie să ai credință.’

Ființele iluminate sunt numite ‘Buddhași’, învățăturile lor sunt numite ‘Dharma’, iar practicanții care au atins realizări ale acestor învățături sunt numiți ‘Sangha’. Acestea sunt cunoscute ca ‘Cele Trei Nestemate’ - Nestemata Buddha, Nestemata Dharma și Nestemata Sangha - fiind obiecte ale credinței și ale refugiului. Sunt numite ‘nestemate’ pentru că sunt foarte prețioase. Recunoscând fricile și suferințele samsarei, și generând credință puternică precum și convingerea în puterea pe care Buddha, Dharma și Sangha o au pentru a ne proteja, luăm decizia de a ne încrede în cele Trei Nestemate. Acesta este modul cel mai simplu de a lua refugiu în Buddha, Dharma și Sangha.

Fără credință mintea noastră este ca o sămânță arsă, pentru că așa cum o sămânță arsă nu poate germina, tot așa cunoașterea fără credință nu poate produce niciodată realizări spirituale. Credința în învățăturile spirituale sau Dharma induce o intenție puternică de a le practica, iar acest lucru, la rândul său, induce efort. Cu efort putem realiza orice.

Credința este esențială. Dacă nu avem credință, chiar și dacă stăpânim învățături profunde și devenim capabili de o analiză iscusită, mintea noastră va rămâne neîmblânzită, pentru că nu vom pune în practică aceste învățături. Nu contează cât de bine înțelegem învățăturile spirituale la nivel intelectual, fiind lipsiți de credință, aceasta nu ne va ajuta niciodată să diminuăm problemele cauzate de furie sau de alte perturbații mentale. Putem chiar să devenim mândri de cunoștințele noastre, astfel sporindu-ne în fapt perturbațiile mentale. Cunoștințele spirituale, în lipsa credinței, nu ne vor ajuta să ne purificăm negativitatea. Putem chiar să generăm o karma negativă grea prin folosirea poziției noastre spirituale pentru a obține bani, reputație, putere sau autoritate politică. De aceea credința trebuie apreciată ca fiind extrem de prețioasă. Așa cum spațiul pătrunde toate locurile, la fel și credința pătrunde toate stările virtuoase ale minții noastre. Cu credință în iluminare vom crește dorința de a o obține, prin această intenție vom genera efort, iar prin efort o vom dobândi.

Dacă practicanții au credință puternică, atunci chiar și dacă greșesc vor obține totuși beneficii. În India era odată o foamete în care au murit mulți oameni. O femeie bătrână s-a dus la Ghidul său Spiritual și i-a spus: ‘Te rog arată-mi o cale de a-mi salva viața.’ Ghidul său Spiritual a sfătuit-o să mănânce pietre. Femeia a întrebat, ‘Dar cum pot face pietrele bune de mâncat?’ iar el i-a răspuns, ‘Dacă vei recita mantra zeiței Tsunda, vei putea să gătești pietrele.’ A învățat-o mantra, dar a făcut o mică greșeală, A învățat-o OM BALE BULE BUNDE SÖHA, în loc de OM TZALE TZULE TZUNDE SÖHA. Chiar și așa, bătrâna a avut mare credință în mantra aceasta și, recitând-o cu concentrare, a gătit pietrele și le-a mâncat.

Fiul acestei bătrâne era călugăr și a început să se îngrijoreze pentru mama lui, așa încât a mers acasă, ca să o vadă. A fost uimit să o vadă plinuță și bine. I-a spus, ‘Mamă, cum se face că ești atât de sănătoasă când chiar și oamenii tineri mor de foame?’ Mama lui i-a explicat că a mâncat pietre. Fiul a întrebat, ‘Cum ai putut să gătești pietre?’, iar ea i-a spus mantra care i-a fost dată spre recitare. Fiul ei a observat imediat greșeala și a spus, ‘Mantra ta este greșită! Mantra zeiței Tsunda este OM TZALE TZULE TZUNDE SÖHA.’ Când a auzit asta, bătrâna a căzut în îndoială. A încercat să recite amândouă mantrele, dar acum nici una dintre ele nu mai funcționa pentru că îi fusese distrusă credința.

Pentru a ne dezvolta și a ne crește credința în învățăturile spirituale, avem nevoie de un mod special de ascultare și citire. Spre exemplu, când citim o carte ce ne arată practici spirituale pure trebuie să gândim că:

Această carte este o oglindă a Dharmei ce reflectă toate defectele din acțiunile mele fizice, verbale și mentale. Arătând toate limitările mele îmi oferă marea oportunitate de a le depăși, iar prin aceasta de a îndepărta toate defectele din continuumul meu mental.

Acestă carte este leacul suprem. Prin practicarea instrucțiunilor din ea mă pot vindeca de suferințele perturbațiilor mentale, care sunt sursa adevărată a problemelor și suferințelor mele.

Această carte este lumina înțelepciunii ce risipește întunericul ignoranței mele, ochii divini cu care pot vedea adevărata cale spre eliberare și iluminare, și este Supremul Ghid Spiritual de la care pot primi cea mai profundă și mai eliberatoare învățătură.

Nu contează dacă autorul este faimos sau nu - dacă o carte conține învățături spirituale pure ea este ca o oglindă a Dharmei, leacul suprem, lumina înțelepciunii și ochi divini, și un Ghid Spiritual suprem. Dacă citim întotdeauna cărți de Dharma și ascultăm învățături cu această recunoaștere specială, credința și înțelepciunea noastră cu certitudine vor crește. Contemplând în felul acesta putem să construim și să menținem credință în învățăturile spirituale, în Învățătorii care ne arată căile spirituale și în prietenii noștri spirituali. Aceasta ne va ușura progresul pe calea practicii noastre spirituale.

SIMȚUL RUȘINII ȘI CONSIDERAȚIA FAȚĂ DE CEILALȚI

Diferența dintre simțul rușinii și considerația față de ceilalți este că prin cel dintâi evităm acțiunile nepotrivite pentru motive care ne privesc pe noi înșine, iar prin cea din urmă evităm acțiuni nepotrivite pentru motive care îi privesc pe ceilalți. Astfel simțul rușinii ne reține de la a întreprinde acțiuni nepotrivite reamintindu-ne că nu este potrivit să ne angajăm în astfel de acțiuni pentru că, de exemplu, suntem un practicant spiritual, o persoană călugărită, un îndrumător spiritual, un adult și așa mai departe; sau pentru că nu ne dorim să experimentăm rezultatele negative ale acțiunilor noastre. Dacă gândim ‘Nu este corect să omor insecte pentru că această acțiune îmi cauzează suferință în viitor’, iar apoi luăm decizia fermă de a nu le ucide, suntem motivați de simțul rușinii. Simțul rușinii ne păzește de a comite acțiuni negative prin aceea că apelează la conștiința noastră și la standardele comportamentale pe care le considerăm corecte. Dacă suntem incapabili să manifestăm simțul rușinii vom găsi foarte dificil să practicăm disciplina morală, baza pe care se clădesc realizările spirituale.

Exemple de considerație fată de alții sunt rezerva față de a spune ceva neplăcut pentru că ar putea provoca supărarea unei alte persoane, sau renunțarea la pescuit din cauza suferinței pe care o provoacă peștilor. Trebuie să practicăm considerația oricând ne aflăm în prezența altor persoane prin aceea că suntem atenți la cum comportamentul nostru ar putea să îi deranjeze sau să le facă rău. Dorințele noastre sunt nesfârșite, și multe dintre ele ar putea cauza multă neplăcere altor oameni dacă am acționa în sensul îndeplinirii lor. De aceea, înainte de a face ceea ce vrem trebuie să apreciem dacă acțiunile noastre i-ar putea deranja sau ar putea să le facă rău la ceilalți, iar dacă vom considera că așa va fi, trebuie să ne abținem din a le face. Considerația față de ceilalți este a fii preocupat de bunăstarea altora.

Considerația față de ceilalți este importantă pentru oricine. Dacă avem considerație față de ceilalți, ei vor aprecia asta și ne vor respecta, iar relațiile noastre cu familia și cu prietenii vor fi armonioase și de durată. În lipsa considerației față de ceilalți, însă, relațiile se deteriorează cu repeziciune. Considerația face ca ceilalți să nu își piardă încrederea în noi, și constituie baza dezvoltării unei minți a bucuriei.

Dacă suntem o persoană bună sau rea depinde dacă avem sau nu simțul rușinii și considerație față de ceilalți. În lipsa acestor două calități comportamentul nostru de zi cu zi va deveni curând negativ și va face ca ceilalți să se îndepărteze de noi. Simțul rușinii și considerația sunt ca îmbrăcămintea frumoasă care îi face pe ceilalți să se simtă atrași față de noi. În lipsa acestora suntem ca o persoană goală, pe care toată lumea încearcă să o evite.

Atât simțul rușinii cât și considerația pentru ceilalți sunt caracterizate prin determinarea de a ne abține de la a ne angaja în acțiuni negative și nepotrivite, și de la încălcarea jurămintelor și angajamentelor. Această determinare este chiar esența disciplinei morale. Generăm și susținem această determinare prin contemplarea beneficiilor practicării disciplinei morale și a pericolelor încălcării acesteia. Trebuie să reținem mai ales că fără disciplină morală nu avem nicio șansă la o renaștere superioară și cu atât mai puțin la dobândirea nirvanei.

Simțul rușinii și considerația pentru ceilalți constituie fundamentele disciplinei morale, care este baza pentru a dobândi realizări spirituale și cauza principală a renașterii superioare. Nagarjuna a spus că în timp ce bucuriile provin din actul de a dărui, fericirea unei renașteri superioare provine din disciplina morală. Rezultatele practicării dăruirii pot fi trăite într-un tărâm superior sau unul inferior, depinzând de faptul că am practicat sau nu în conjuncție cu disciplina morală. Dacă nu practicăm disciplina morală, acțiunea noastră de a dărui va fi împlinită într-un tărâm inferior. Spre exemplu, ca rezultat al acțiunilor de a dărui acumulate în viețile anterioare, anumiți câini de casă se bucură de condiții mult mai bune decât mulți oameni - răsfățați de stăpânii lor, cu alimente speciale și perne moi, sunt tratați ca niște copii preferați. Cu toate acestea, în ciuda faptului că au tot confortul, aceste biete ființe s-au renăscut într-o formă inferioară de viață, în trupul și cu mintea unui animal. Nu au nici baza trupească și nici baza mentală de a-și continua practica de a dărui sau oricare alte acțiuni virtuoase. Ei nu pot înțelege sensul învățăturilor spirituale și nu își pot transforma mințile. Karma anterioară a dăruirii odată epuizată prin traiul în condiții atât de bune, având în vedere că nu au avut niciun prilej să creeze alte acțiuni virtuoase, bucuriile lor se vor sfârși, iar într-o viață viitoare vor trăi în sărăcie și foamete. Aceasta se va întâmpla pentru că nu au practicat dăruirea alături de disciplina morală, iar astfel nu au generat cauza unei renașteri superioare. Prin practicarea simțului rușinii și a considerației pentru ceilalți putem abandona acțiunile non-virtuoase sau nepotrivite, rădăcina suferințelor noastre viitoare.

Ce înseamnă ‘renaștere inferioară’ și ‘renaștere superioară’? Dacă ne renaștem ca o ființă a iadului, fantomă flămândă sau animal, nu avem prilejul de a înțelege sau de a practica învățăturile spirituale pure, care ne vor conduce la realizarea fericirii pure și nesfârșită. Din acest punct de vedere sunt numite ‘renașteri inferioare’. Pe de altă parte, dacă ne renaștem ca ființă umană, semi-zeu sau zeu, avem prilejul de a înțelege și de a practica învățăturile spirituale pure, astfel încât din acest punct de vedere aceste renașteri sunt denumite ‘renașteri superioare’. Dacă nu avem prilejul de a înțelege, de a contempla și de a medita asupra înțelesului învățăturilor spirituale, va trebui să rămânem cu o existență goală, în această viață și în viață după viață, la nesfârșit, fără niciun sens, trăind numai în suferință.

NON-ATAȘAMENTUL

În acest context non-atașamentul este mintea renunțării, care este oponentul atașamentului sau dorinței necontrolate. Renunțarea nu este o dorință de a ne abandona familia, prietenii, locuința, locul de muncă și așa mai departe, spre a deveni asemenea unui cerșetor, ci este mai degrabă o minte care funcționează în sensul opririi atașamentului față de plăcerile lumești și care caută eliberarea din renașterea contaminată.

Trebuie să învățăm să ne oprim atașamentul prin practica renunțării sau în caz contrar acesta va fi un obstacol serios în calea practicii noastre spirituale pure. Așa cum o pasăre nu poate zbura dacă poartă pietre legate de picioare, tot la fel nici noi nu putem face progrese pe calea spirituală fiind legați strâns în lanțurile atașamentului.

Timpul pentru practicarea renunțării este acum, înaintea morții noastre. Trebuie să ne reducem atașamentul față de plăcerile lumești prin înțelegerea faptului că sunt înșelătoare și nu pot aduce satisfacții reale. În realitate ele ne provoacă numai suferință. Acestă viață umană, cu toată suferința și toate problemele, este un minunat prilej pentru noi de a ne îmbunătăți atât în renunțare cât și în compasiune. Nu trebuie să irosim această ocazie valoroasă. Realizarea renunțării este portalul prin care intrăm pe calea spirituală către eliberare, sau nirvana. Fără renunțare, este imposibilă și numai intrarea pe calea către fericirea supremă a nirvanei, cu atât mai puțin progresul pe această cale.

Pentru a ne dezvolta și a ne crește renunțarea, putem contempla, în mod repetat, următoarele:

Deoarece conștiința mea este fără de început, m-am renăscut de nenumărate ori în samsara. Am avut deja nenumărate trupuri. Dacă s-ar reuni toate, ar umple lumea întreagă; iar tot sângele și toate fluidele care au curs prin ele ar forma un ocean. Atât de mare mi-a fost suferința în toate viețile acestea anterioare încât am vărsat lacrimi de durere cât să formeze un alt ocean.

În fiecare dintre vieți am trăit suferințele bolii, îmbătrânirii, morții, separării de cei dragi și neputința de a-mi îndeplini dorințele. Dacă nu dobândesc acum eliberarea permanentă de suferință, va trebui să retrăiesc aceste suferințe din nou și din nou pe parcursul a nenumărate vieți viitoare.

Contemplând acestea, din adâncurile inimii noastre, luăm decizia fermă de a abandona atașamentul față de plăcerile lumești și de a dobândi eliberarea permanentă din ciclul de renașteri contaminate, samsara. Prin practicarea acestei determinări, ne putem controla atașamentul, sau dorința necontrolată, iar prin aceasta ne putem rezolva problemele de zi cu zi.

NON-URA

Non-ura în acest context este iubirea afectuoasă, care este oponentul urii. Mulți oameni întâmpină probleme deoarece iubirea lor este combinată cu atașament; pentru astfel de oameni, cu cât crește ‘iubirea’, cu atât crește și atașamentul lor doritor. Dacă dorințele lor nu sunt îndeplinite, ei devin supărați și furioși. Dacă obiectul atașamentului lor, cum ar fi iubitul lor, chiar și numai vorbește cu o altă persoană, ei pot deveni geloși sau agresivi. Acest lucru indică în mod clar că ‘iubirea’ lor nu este iubire reală, ci atașament. Iubirea reală nu poate fi niciodată o cauză a furiei; este opusul furiei și nu poate cauza niciodată probleme. Dacă iubim pe toată lumea precum o mamă își iubește cel mai drag copil, nu va exista niciun temei pentru ca orice fel de probleme să se manifeste, deoarece mintea noastră va fi întotdeauna liniștită. Iubirea este protecția interioară reală împotriva suferinței.

Ce este iubirea afectuoasă? Când, din adâncul inimii noastre, fără atașament, ne simțim foarte apropiați, cu o atitudine călduroasă și fericită față de cineva, aceasta este iubirea afectuoasă. Ea ne face mintea liniștită și echilibrată, fără furie și atașament. Astfel, ea se mai numește și ‘stare mentală de incluziune’.

Dezvoltarea stării mentale de incluziune este ca și aratul unui câmp - curățarea minții noastre de rocile și buruienile furiei și atașamentului, face posibilă o creștere a iubirii adevărate. Trebuie să învățăm să dezvoltăm iubire afectuoasă pentru toată lumea, astfel încât propriile noastre probleme de furie și atașament să înceteze și să putem fi de folos altora în mod eficient. Ori de câte ori întâlnim pe cineva, trebuie să fim fericiți să îi vedem și să încercăm să generăm un sentiment cald față de ei. Prin antrenarea continuă trebuie să încercăm să ne familiarizăm cu această practică. În acest fel, vom păstra tot timpul o inimă bună, iar acest lucru ne va oferi rezultate bune în această viață și în nenumăratele noastre vieți viitoare.

Pe baza acestui sentiment de iubire afectuoasă, trebuie să dezvoltăm iubirea care îi prețuiește pe ceilalți, astfel încât să ajungem cu adevărat să simțim că ceilalți sunt prețioși și importanți. Dacă îi prețuim pe alții în acest fel, nu va fi dificil să dezvoltăm iubirea care dorește fericirea celorlalți, dorind să le oferim fericire. Prin a învăța să iubim pe toată lumea, putem rezolva toate problemele noastre zilnice de furie și gelozie, iar viața noastră va deveni fericită și plină de sens. O explicație mai detaliată a modului de dezvoltare și creștere a iubirii noastre va fi dată în capitolele ulterioare.

NON-IGNORANȚA

Non-ignoranța, în acest context, este înțelepciunea ce realizează vacuitatea, cea care este oponentul ignoranței agățării de sine. Vacuitatea nu este ‘nimic’, ci este natura ultimă a fenomenelor și este un obiect foarte bogat în semnificație. O explicație detaliată a acestui lucru poate fi găsită în capitolul Bodhichitta Supremă.

Trebuie să știm că, în mod normal, atunci când oamenii obișnuiți văd lucruri atrăgătoare sau frumoase, ei dezvoltă atașament, când văd lucruri care sunt neatractive sau neplăcute, ei dezvoltă ură, iar când văd lucruri neutre, nici atractive, nici neatractive, ei dezvoltă ignoranța agățării de sine. Pe de altă parte, atunci când cei care se angajează în practica spirituală pură văd lucruri atrăgătoare sau frumoase dezvoltă și mențin non-atașament, atunci când văd lucruri care sunt neatractive sau neplăcute dezvoltă și mențin non-ura, iar când văd lucruri care sunt neutre, nici atractive, nici neatractive, dezvoltă și mențin non-ignoranța.

EFORT

Dacă nu ne implicăm noi înșine în practica noastră spirituală, nimeni nu ne va putea acorda eliberarea de suferință. Suntem adesea nerealiști în așteptările noastre. Dorim să putem realiza rapid progrese fără să trebuiască să depunem eforturi și dorim să fim fericiți fără a trebui să creăm cauza fericirii. Nedorind să suportăm chiar și cel mai mic disconfort vrem ca toată suferința noastră să înceteze și, în timp ce trăim în ghearele Stăpânului Morții, dorim să rămânem ca un zeu cu viață îndelungată. Indiferent cât de mult dorim ca aceste dorințe să fie îndeplinite, nu vom reuși niciodată. Dacă nu depunem energie și efort în practicile noastre spirituale, toate speranțele pe care le avem pentru fericire vor fi în zadar.

Efortul în acest context se referă la o minte care este încântată de practica virtuoasă. Funcția sa este să ne facă mintea fericită să se angajeze în acțiuni virtuoase. Cu efort ne vom bucura să realizăm acțiuni precum ascultarea, citirea, contemplarea și meditația asupra învățăturilor spirituale și angajarea în calea eliberării. Prin efort, vom dobândi în cele din urmă scopul suprem ultim al vieții umane.

Ca rezultat al depunerii de efort în meditația noastră dezvoltăm suplețe mentală. Chiar dacă întâmpinăm probleme cum ar fi copleșire, oboseală sau alte forme de disconfort mental sau fizic atunci când începem să medităm, trebuie cu toate acestea să perseverăm cu răbdare și să încercăm să ne familiarizăm cu practica noastră. Treptat, pe măsura ce meditația noastră se îmbunătățește, aceasta va duce la suplețe mentală - mintea noastră și trupul nostru se vor simți ușoare, sănătoase și neobosite, iar obstacolele în calea concentrării dispar. Toate meditațiile noastre vor deveni ușoare și eficiente, iar noi nu vom întâmpina nici o dificultate în calea progresului.

Oricât de grea ar fi meditația la început, nu trebuie să ne pierdem niciodată speranța. Dimpotrivă, trebuie să ne angajăm în practicarea disciplinei morale, care ne protejează de distrageri grosiere și constituie baza pentru dezvoltarea concentrării pure. Disciplina morală întărește de asemenea și reținerea mentală, care este însăși viața concentrării.

Trebuie să abandonăm lenea - cea care apare din atașamentul față de plăcerile lumești, cea care apare din atașamentul față de activitățile care ne distrag atenția și cea care apare din descurajare. Cu lene nu vom realiza nimic. Atâta timp cât suntem dominați de lene, ușa realizărilor spirituale ne este închisă. Lenea face ca viața nostră umană să fie lipsită de sens. Ne amăgește și ne face să hoinărim fără țel prin samsara. Dacă ne putem elibera de sub influența lenei și ne dedicăm pe deplin antrenamentului spiritual, ne vom atinge scopul spiritual cu repeziciune. Antrenarea pe căi spirituale este ca și construcția unei clădiri de proporții - necesită efort susținut. Dacă permitem ca efortul nostru să fie întrerupt de lene, nu vom vedea niciodată lucrarea noastră încheiată.

Realizările noastre spirituale depind astfel de propriul nostru efort. Înțelegerea intelectuală a învățăturilor spirituale nu este suficientă spre a ne purta către fericirea supremă a eliberării - trebuie să ne depășim lenea și să ne punem cunoștințele în aplicare. Buddha a spus:

Dacă dispui numai de efort, ai toate realizările,

Dar dacă dispui numai de lene, nu ai nimic.

O persoană lipsită de cunoaștere spirituală vastă, dar care depune efort cu perseverență, va dobândi treptat toate calitățile virtuoase. Însă, cineva care cunoaște multe, dar are un singur defect - lenea - nu va putea să își dezvolte calitățile și să obțină experiență pe căile spirituale. Înțelegând toate acestea, trebuie ca în viața noastră de zi cu zi să depunem cu bucurie efort în studiu și în practica învățăturilor spirituale pure.

Fii învingător asupra inamicului perturbațiilor tale mentale

Obiecte Semnificative

Orice obiect a cărui înțelegere dă sens măreț vieții noastre, este un obiect semnificativ.

Pentru a ne rezolva problemele umane și pentru a avea posibilitatea să găsim pacea și fericirea veșnică, trebuie să știm mai întâi care este natura reală a problemelor noastre și care sunt principalele cauze ale acestora. Problemele noastre nu există în afara minții noastre. Natura reală a problemelor noastre constă în sentimentele noastre neplăcute, care sunt parte a minții noastre. Atunci când mașina noastră, spre exemplu, are o problemă, noi afirmăm adesea ‘Eu am o problemă’, dar de fapt nu este problema noastră ci este problema mașinii, ceea ce constituie o problemă exterioară. Problema noastră este una interioară. Prin diferențierea în acest mod între problemele noastre interioare și exterioare, putem înțelege că natura adevărată a problemelor noastre constă din propriile noastre sentimente, care sunt parte a minții noastre.

Toate problemele noastre - sentimentele noastre neplăcute - vin din perturbațiile noastre mentale ale atașamentului și ignoranței agățării de sine; așa încât aceste perturbații mentale sunt principalele cauze ale problemelor noastre. Avem un atașament puternic față de îndeplinirea propriilor noastre dorințe, iar pentru aceasta muncim foarte greu pe parcursul vieții noastre, trecând prin multe dificultăți și probleme. Când dorințele noastre nu sunt îndeplinite, trecem prin nefericire și depresie, care adesea ne face să fim furioși, ceea ce generează mai multe probleme, pentru noi și pentru ceilalți. Putem înțelege aceasta în mod clar, prin propriile experiențe. Când ne pierdem prietenii, locul de muncă, statutul, reputația și așa mai departe, trecem prin durere și multe dificultăți. Aceasta din cauza atașamentului nostru puternic față de aceste lucruri. Dacă nu am avea un astfel de atașament, nu ar exista baza pentru a suferi sau a avea probleme când le pierdem.

Din cauza atașamentului puternic față de propriile noastre puncte de vedere, trecem imediat prin problema internă a sentimentelor neplăcute, atunci când cineva li se opune. Acest lucru duce la faptul că devenim furioși, ceea ce duce la certuri și stări conflictuale cu ceilalți, iar acestea, la rândul lor, dau naștere altor probleme cum ar fi acelea generate de lupte sau chiar războaie. Majoritatea problemelor politice cunoscute în lume sunt cauzate de oameni cu atașamente puternice față de propriile lor puncte de vedere. Multe probleme sunt cauzate și de atașamentul oamenilor față de convingerile lor religioase.

În viețile anterioare, din cauza atașamentului nostru legat de îndeplinirea propriilor dorințe, am întreprins diverse acțiuni care au prejudiciat alte ființe vii. Ca rezultat al acestor acțiuni, acum întâmpinăm numeroase probleme și suferințe în viața noastră.

Dacă privim cu înțelepciune în oglinda minții noastre, putem vedea cum atașamentul, furia și mai ales ignoranța agățării de sine, sunt cauzele tuturor problemelor și suferințelor noastre. Vom înțelege cu certitudine că, dacă nu controlăm aceste perturbații mentale, nu există altă metodă care să ne rezolve problemele noastre umane. Învățăturile spirituale pure, sau Dharma, sunt singura metodă prin care putem să controlăm perturbațiile noastre mentale legate de atașament, furie și ignoranța agățării de sine. Dacă punem cu sinceritate în practică aceste învățături, vom rezolva cu siguranță problemele noastre umane și vom găsi sensul real al vieții noastre.

În general, oricine suferă o durere fizică sau mentală, chiar și animalele, își înțelege propria suferință. Însă ce trebuie să înțelegem cu adevărat sunt suferințele nenumăratelor vieți viitoare. Prin înțelegerea acestora, vom dezvolta o dorință puternică de a ne elibera de ele. Acest lucru este important pentru toată lumea pentru că, dacă avem dorința de a ne elibera de suferințele vieților viitoare, atunci sigur că ne vom folosi viața umană actuală pentru libertatea și fericirea nenumăratelor vieți viitoare. Nu există nimic mai semnificativ decât aceasta.

Dacă nu avem această dorință, ne vom irosi prețioasa viață umană numai pentru libertatea și fericirea acestei vieți scurte. Aceasta ar fi o nesăbuință, pentru că intențiile și acțiunile noastre nu se vor deosebi de intențiile și acțiunile animalelor, ce sunt preocupate numai de această viață. Marele Yogi Milarepa a spus odată unui vânător, pe nume Gonpo Dorje:

Trupul tău este omenesc, dar mintea ta este aceea a unui animal.

Tu, o ființă omenească, ce deții o minte de animal, te rog ascultă-mi cântul.

De obicei credem că rezolvarea problemelor și suferințelor vieții actuale este cel mai important, și ne dedicăm toată viața acestui scop. În realitate, durata problemelor și suferințelor acestei vieți este foarte scurtă, dacă murim mâine, ele se vor termina mâine. Totuși, deoarece durata problemelor și suferințelor din viețile noastre viitoare este nesfârșită, libertatea și fericirea vieților noastre viitoare este cu mult mai importantă decât libertatea și fericirea vieții actuale, care este doar una și, deasemenea foarte scurtă.

Este posibil să avem dorința sinceră de a evita suferința în mod permanent, dar nu ne gândim niciodată să ne abandonăm perturbațiile mentale. Însă, fără să controlăm și să ne abandonăm perturbațiile mentale, ne este imposibil să dobândim eliberarea permanentă de suferințe și probleme. Acest lucru se datorează perturbațiilor mentale, mai ales ignoranței agățării de sine, care sunt sursa tuturor suferințelor noastre și cauza principală a tuturor problemelor noastre.

Mai întâi trebuie să recunoaștem că principala perturbație mentală este agățarea noastră de sine, care întotdeauna sălășluiește în inima noastră și care ne distruge pacea interioară. Natura sa este o conștientizare greșită care în mod eronat crede că noi și ceilalți suntem cu adevărat, sau în mod intrinsec, existenți. Aceasta este o minte ignorantă, pentru că în realitate lucrurile nu există în mod intrinsec - ele există doar ca simple atribuiri. Pentru că mintea prostească a agățării de sine, crede sau se agață de ‘eu’, ‘al meu’ și toate celelalte fenomene ca existând cu adevărat, noi dezvoltăm atașament față de acele lucruri pe care le placem și ură pentru acelea pe care nu le placem. Apoi, întreprindem diferite acțiuni care dăunează altor ființe vii și, prin urmare, trăim diferite suferințe și probleme pe parcursul acestei vieți și în viața după viață; acesta este motivul fundamental pentru care trăim atât de multe probleme. Deoarece sentimentul nostru de ‘eu’ și de ‘al meu’ existând cu adevărat este atât de puternic, agățarea noastră de sine, de asemenea, acționează ca bază pentru toate problemele noastre zilnice.

Agățarea de sine poate fi asemănată cu un copac otrăvitor, celelalte perturbații mentale cu ramurile lui, iar toate suferințele noastre cu fructele sale; este sursa fundamentală a tuturor celorlalte perturbații mentale și a tuturor suferințelor și problemelor noastre. Înțelegând acest lucru, trebuie să depunem eforturi mari pentru a recunoaște, a reduce și, în final, a renunța complet la această ignoranță.

Știm că, în general, din când în când, toată lumea resimte o încetare temporară a anumitor suferințe. De exemplu, cei care sunt sănătoși din punct de vedere fizic experimentează o încetare temporară a bolii. Totuși, acest lucru nu este suficient deoarece este doar temporar. Mai târziu, vor trebui să întâmpine suferința bolii din nou și din nou, în această viață și în nenumărate vieți viitoare. Fiecare ființă vie fără excepție trebuie să experimenteze ciclul suferințelor de boală, îmbătrânire, moarte și renaștere, în viață după viață, fără sfârșit. Urmând exemplul lui Buddha, trebuie să generăm o minte fermă ce renunță acest ciclu nesfârșit de suferință. Atunci când Buddha trăia în palat împreună cu familia lui, el a văzut cum poporul său trece constant prin aceste suferințe și a luat decizia fermă de a atinge iluminarea, încetarea supremă permanentă a suferinței și de a conduce fiecare ființă vie la această stare.

Buddha nu ne-a încurajat să abandonăm activitățile zilnice, care ne asigură condițiile necesare vieții, sau care previn sărăcia, problemele de mediu, anumite boli și așa mai departe. Totuși, oricât de eficienți am fi în astfel de activități, nu vom obține niciodată încetarea permanentă a problemelor de acest fel. Noi încă va trebui să le experimentăm pe parcursul nenumăratelor noastre vieți viitoare, chiar și pe parcursul vieții actuale, deși ne străduim din răsputeri să prevenim aceste probleme, suferințele sărăciei, poluarea mediului înconjurător și bolile continuă să crească în toată lumea. Mai mult, din cauza puterii tehnologiei moderne, în lume se dezvoltă acum multe pericole substanțiale, ce nu au fost experimentate nicicând. De aceea, nu trebuie să fim satisfăcuți cu libertatea temporară de anumite suferințe, ci să depunem un efort substanțial pentru a dobândi libertatea permanentă atât cât mai avem această posibilitate.

Trebuie să ținem seama de valoarea vieții noastre umane. Din cauza convingerilor perturbate anterioare care au negat valoarea practicii spirituale, cei ce s-au renăscut ca animale, spre exemplu, nu au șansa de a se angaja în practica spirituală care este singura ce conduce către o viață plină de sens. Deoarece pentru ei este imposibil să asculte, să înțeleagă, să contemple și să mediteze asupra îndrumărilor spirituale, actuala lor renaștere ca animale constituie în sine un obstacol. Numai ființele omenești sunt libere de astfel de obstacole și întrunesc toate condițiile necesare spre a se angaja pe căile spirituale, care sunt singurele ce ne pot conduce către pacea și fericirea veșnică. Această combinație de libertate și deținere a condițiilor necesare este caracteristica specială, care face ca viața noastră umană să fie atât de valoroasă.

Pentru că agățarea de sine este rădăcina suferinței, dacă nu vom dobândi încetarea permanentă a agățării de sine, noi nu vom dobândi niciodată încetarea permanentă a suferinței. Cum putem dobândi încetarea permanentă a agățării de sine? Mai întâi trebuie să știm că există nouă feluri diferite de agățare de sine. Acestea sunt: agățarea de sine în tărâmul dorinței, agățarea de sine în primul, al doilea, al treilea și al patrulea tărâm al formei și agățarea de sine în primul, al doilea, al treilea și al patrulea tărâm fără de formă. Primul este nivelul cel mai grosier al agățării de sine, devenind în mod progresiv tot mai subtilă, așa încât, cel de-al nouălea, numit, ‘agățarea de sine a Vârfului Samsarei’, este cel mai subtil.

Prin meditarea continuă asupra vacuității, cu motivația renunțării, vom abandona treptat aceste nouă tipuri de agățare de sine iar, la final, când vom abandona agățarea de sine a Vârfului Samsarei, vom dobândi încetarea permanentă a agățării de sine și a tuturor celorlalte perturbații mentale. În același timp vom dobândi și încetarea permanentă a tuturor suferințelor acestei vieți și a tuturor nenumăratelor vieți viitoare. Această permanentă încetare a suferinței, precum și cauza sa, agățarea de sine, este în fapt eliberarea și este cunoscută ca ‘nirvana’, suprema pace interioară permanentă. Astfel vom fi realizat sensul real al vieții omenești.

Cei ce au dobândit eliberarea, sau nirvana, sălășluiesc întotdeauna într-un Tărâm Pur, în care se bucură de un mediu înconjurător pur, de bucurii pure, de trupuri și de minți pure. Aceasta pentru că mințile lor sunt complet pure, eliberate de urmele tuturor perturbațiilor mentale. De asemenea ei beneficiază ființele vii prin emanațiile lor.

Eliberarea nu poate fi dobândită fără efort - doar așteptând și gândind că într-o bună zi cineva o să ne acorde permanenta eliberare din toate problemele. Numai parcurgând calea spre eliberare vom atinge nirvana. Calea către eliberare nu este o cale exterioară ci o cale interioară. Știm că drumurile, la exterior, conduc dintr-un loc într-altul, în timp ce calea spre eliberare este un parcurs interior, ce duce din samsara către un Tărâm Pur. O cale interioară este o acțiune mentală, ce este fie virtuoasă fie non-virtuoasă; nu poate fi o acțiune neutră. Acțiunile mentale care sunt non-virtuoase ne conduc înspre una dintre cele trei renașteri inferioare: renașterea ca animal, ca fantomă flămândă sau ca ființă infernală. Acțiunile mentale ce sunt virtuți contaminate ne conduc înspre oricare dintre renașterile mai înalte: renașterea ca om, ca semi-zeu sau ca zeu. Acțiunile mentale motivate de renunțare ne conduc către starea de fericire pură și veșnică a eliberării, nirvana.

Renunțarea este portalul prin care intrăm pe calea spre eliberare. Calea spre eliberare în sine are cinci nivele: calea acumulării, calea pregătirii, calea vederii, calea meditației și calea ne-mai-învățării. Practicarea acestor cinci căi este conținută în practicarea a celor trei antrenamente superioare: antrenamentul în disciplina morală, antrenamentul în concentrare sau meditație și antrenamentul în înțelepciunea realizării vacuității, toate trei motivate de renunțare - dorința sinceră de a ne elibera permanent din suferință și cauza acesteia, agățarea de sine. Trebuie să practicăm cu sinceritate aceste trei antrenamente superioare pentru că ele constituie principala cale către eliberare.

Natura disciplinei morale este abandonarea acțiunilor nepotrivite, menținerea unui comportament pur și efectuarea fiecărei acțiuni în mod corect, cu o motivație virtuoasă. Disciplina morală este de maximă importanță pentru oricine, pentru a preveni viitoarele probleme pentru sine și pentru alții. Ea ne face sa fim puri pentru că face ca acțiunile noastre să fie pure. Noi înșine trebuie să fim curați și puri; nu este destul numai să avem un trup curat, deoarece trupul nostru nu este sinele nostru. Disciplina morală este ca un pământ mare, care susține și nutrește recoltele realizărilor spirituale, realizările de Dharma. Fără a practica disciplina morală, este foarte dificil să înregistrezi progres în formarea spirituală. Antrenarea în disciplina morală superioară constă din familiarizarea profundă cu disciplina morală, motivată de renunțare.

Al doilea antrenament superior este antrenarea în concentrarea superioară. Natura concentrării este prevenirea distragerilor și concentrarea asupra obiectelor virtuoase. Este foarte important să ne antrenăm în concentrare, deoarece cu distrageri nu putem realiza nimic. Antrenarea în concentrare superioară constă în a învăța cum să fii profund familiarizat cu abilitatea de a opri distragerile și de a te concentra pe un obiect virtuos, motivat de renunțare. Cu privire la orice practică de Dharma, atunci când concentrarea ne este limpede și puternică, este foarte ușor să progresezi. În mod obișnuit, principala noastră problemă sunt distragerile. Practica disciplinei morale previne distragerile grosiere, iar concentrarea previne distragerile subtile; împreună, acestea dau naștere la rezultate rapide în practica noastră de Dharma.

Al treilea antrenament superior este antrenamentul în înțelepciunea superioară. Natura înțelepciunii este o minte virtuos inteligentă, a cărei funcții sunt înlăturarea confuziei și înțelegerea obiectelor semnificative. Mulți oameni sunt foarte inteligenți în a-și distruge dușmanii, în a purta de grijă familiilor lor, în a găsi ceea ce au nevoie, și așa mai departe, dar aceasta nu sunt înțelepciune. Până și animalele sunt înzestrate cu o astfel de inteligență. Inteligența lumească este amăgitoare, pe când înțelepciunea nu ne va dezamăgi niciodată. Este Ghidul nostru Spiritual interior, cel care ne conduce către căi corecte și este ochiul divin prin care ne putem vedea viețile trecute și viitoare precum și legătura specială dintre acțiunile și experiențele noastre, cunoscută ca și ‘karma’. Subiectul karma este foarte amplu și subtil, și îl putem înțelege numai prin înțelepciune. Antrenamentul în înțelepciunea superioară este meditarea asupra înțelepciunii realizării vacuității, motivat fiind de renunțare. Realizând vacuitatea, ne transformăm mintea în înțelepciunea realizării vacuității și rămânem concentrați asupra sa în mod convergent pentru cât mai multă vreme posibil.

Practica celor trei antrenamente superioare este metoda științifică de dobândire a încetării permanente a suferinței și a cauzei acesteia, agățarea de sine. Aceasta poate fi înțeleasă prin următoarea analogie. Atunci când tăiem un copac folosind un fierăstrău, fierăstrăul în sine nu poate tăia copacul fără ca noi să ne folosim brațele, care la rândul lor depind de trupul nostru. Antrenamentul în disciplina morală superioară este ca și trupul nostru, antrenamentul în concentrarea superioară este ca brațele noastre, iar antrenamentul în înțelepciunea superioară este ca fierăstrăul. Prin folosirea acestora trei împreună, putem tăia copacul otrăvitor al ignoranței agățării noastre de sine, iar în mod automat toate celelalte perturbații - ramurile lui - și toate suferințele și problemele noastre - fructele lui - vor înceta complet. Atunci vom fi dobândit încetarea permanentă a suferințelor acestei vieți și nenumăratelor vieți viitoare. Vom fi rezolvat toate problemele noastre omenești și vom fi împlinit sensul real al vieții noastre.

PARTEA A DOUA : Progres

Fii de folos celorlalți învârtind Roata Dharmei

Învață să Îi Prețuiești pe Ceilalți

Din adâncul inimii noastre ne dorim să fim fericiți tot timpul, dar nu suntem, de obicei, foarte preocupați de fericirea și libertatea celorlalți. În realitate însă, propria noastră fericire și suferință sunt nesemnificative în comparație cu cele ale altor ființe vii. Ceilalți sunt nenumărați, pe când noi înșine nu suntem decât o singură persoană. Înțelegând acest lucru, trebuie să învățăm să îi prețuim pe ceilalți și să realizăm țelul ultim, suprem, al vieții omenești.

Care este țelul ultim, suprem, al vieții omenești? Trebuie să ne întrebăm ce considerăm a fi cel mai important - ce ne dorim, pentru ce luptăm sau la ce visăm cu ochii deschiși? Pentru unii este vorba despre bunurile materiale, cum ar fi o casă mare cu toate facilitățile luxoase, de ultimă oră, o mașină rapidă sau un loc de muncă bine plătit. Pentru alții este vorba despre reputație, un aspect fizic plăcut, putere, entuziasm sau aventură. Mulți încearcă să găsească sensul vieții în relații cu oameni ce reprezintă obiecte ale dorinței lor. Toate aceste lucruri ne pot face fericiți în mod superficial, pentru o scurtă perioadă de timp, însă ne pot provoca și multă îngrijorare și suferință. Nu ne pot aduce niciodată fericirea pură și veșnică, pe care, în sufletele noastre, ne-o dorim cu toții. De vreme ce nu le putem lua cu noi atunci când murim, dacă am făcut din ele sensul principal al vieții noastre, toate acestea ne vor dezamăgi în cele din urmă. Ca scop în sine, realizările lumești sunt goale - fără temei; ele nu sunt sensul real al existenței umane.

Dintre toate posesiunile lumești, se spune că cea mai prețioasă este legendara nestemată ce îndeplinește dorințe. Este cu neputință să găsești o astfel de nestemată în vremurile acestea degenerate, dar în trecut, când ființele umane aveau merite din belșug, existau nestemate magice, ce aveau puterea de a îndeplini dorințe. Aceste nestemate, însă, puteau îndeplini numai dorințe care țineau de fericirea contaminată, ele nu puteau conferi niciodată fericirea pură ce derivă dintr-o minte pură. Mai mult, o nestemată ce îndeplinește dorințe avea puterea de a le îndeplini dorințe numai pe parcursul unei singure vieți - ea nu-și putea proteja deținătorul în viața lui viitoare. Așa încât, până la urmă, chiar și o nestemată ce îndeplinește dorințe este dezamăgitoare.

Singurul lucru care nu ne va dezamăgi niciodată este atingerea iluminării totale. Ce este iluminarea? Este lumina interioară a înțelepciunii ce este complet lipsită de toate aparențele eronate, și a cărei funcție este aceea de a acorda pace mentală fiecărei ființe în fiecare zi. Este sursa fericirii tuturor ființelor vii. O persoană ce deține această înțelepciune este o ființă iluminată. Termenii ‘ființă iluminată’ și ‘Buddha’ sunt sinonimi. Cu excepția ființelor iluminate, toate celelalte ființe experimentează aparențe eronate tot timpul, zi și noapte, chiar și în timpul somnului.

Tot ce ne apare îl percepem ca și cum ar exista prin sine însuși. Aceasta este o aparență eronată. Percepem ‘eu’ și ‘al meu’ ca având o existență intrinsecă și ne agățăm de această aparență cu putere, crezând că este adevărată. Din această cauză noi întreprindem multe acțiuni nepotrivite, care ne produc suferință. Acesta este motivul fundamental pentru care suferim. Ființele iluminate sunt eliberate în întregime de aparențe eronate și de suferințele pe care acestea le produc.

Numai prin atingerea iluminării ne putem îndeplini cea mai adâncă dorință, aceea de fericire pură și de durată, pentru că nimic din această lume impură nu are puterea de a îndeplini această dorință. Numai atunci când devenim un Buddha complet iluminat vom trăi pacea profundă și de durată ce provine dintr-o încetare permanentă a tuturor perturbațiilor mentale și a amprentelor acestora. Vom fi liberi de toate defectele și obstrucțiile mentale și vom poseda calitățile necesare pentru a ajuta în mod direct toate ființele vii. Vom fi atunci un obiect de refugiu pentru toate ființele vii. Înțelegând aceasta putem vedea în mod clar că atingerea iluminării este scopul ultim, suprem precum și sensul real al prețioasei noastre vieți omenești. Deoarece principala noastră dorință este aceea de a fi fericiți tot timpul și complet eliberați de toate defectele și de suferință, trebuie să dezvoltăm o intenție puternică de a atinge iluminarea. Trebuie să gândim, ‘Am nevoie să ating iluminarea pentru că în samsara, ciclul vieții impure, nu există fericire reală nicăieri.’

Principala cauză a iluminării este bodhichitta, dorința spontană de a atinge iluminarea, care este motivată prin compasiune pentru toate ființele vii. O persoană care deține această minte valoroasă a bodhichittei se numește ‘Bodhisattva’. Rădăcina bodhichittei este compasiunea. Deoarece dezvoltarea compasiunii depinde de a-i prețui pe ceilalți, primul pas către fericirea sublimă a iluminării constă în a învăța să-i prețuim pe ceilalți. O mama își prețuiește copiii și este posibil ca noi să ne apreciem prietenii într-o oarecare măsură, dar această prețuire nu este imparțială și, de obicei, este combinată cu atașament. Trebuie să dezvoltăm o minte pură, ce prețuiește toate ființele vii, lipsită de prejudecăți sau părtinire.

Fiecare ființă vie poartă în sine sămânța sau potențialul de a deveni un Buddha, o ființă totalmente iluminată - aceasta este natura noastră de Buddha. În învățăturile lui Buddha am găsit cea mai bună metodă pentru a aduce la maturizare această sămânță sau potențial. Ceea ce trebuie să facem acum este să punem în practică aceste învățături. Aceasta este ceva ce doar ființele omenești pot face. Animalele pot acumula resurse, își pot înfrânge dușmanii și își pot proteja familiile, dar nu pot înțelege sau urma calea spirituală. Ar fi o mare irosire să folosim existența noastră umană doar pentru a obține aceleași obiective pe care și un animal le poate realiza și astfel, a risipi ocazia unică de a deveni o sursă de beneficii pentru toate ființele vii.

Ne aflăm în fața unei alegeri: fie putem continua să ne irosim viața urmărind plăceri lumești care nu aduc satisfacții reale și care dispar atunci când murim, fie ne putem dedica viața aducând la împlinire întregul nostru potențial spiritual. Dacă încercăm din greu să punem în practică instrucțiunile conținute în această carte, cu siguranță vom atinge iluminarea. În schimb, fără niciun efort, iluminarea nu se va întâmpla în mod natural, oricât de mult am aștepta. Pentru a urma calea spre iluminare nu este nevoie să ne schimbăm viața exterioară. Nu trebuie să ne abandonăm familia, prietenii sau ceea ce ne bucură și să ne retragem într-o peșteră la munte. Tot ce trebuie să facem este să schimbăm obiectul prețuirii noastre.

Până acum ne-am prețuit pe noi înșine, deasupra tuturor celorlalți, iar atâta vreme cât vom continua să facem asta, suferințele noastre nu se vor sfârși niciodată. Totuși, dacă învățăm să prețuim toate ființele mai mult decât pe noi înșine, curând ne vom bucura de beatitudinea iluminării. Calea spre iluminare este într-adevăr foarte simplă - tot ce trebuie să facem este să încetăm să ne prețuim pe noi înșine și să învățăm să-i prețuim pe ceilalți. După aceea toate celelalte realizări spirituale vor urma în mod natural.

Perspectiva noastră instinctivă este că suntem mai importanți decât oricine altcineva, pe când perspectiva tuturor ființelor iluminate este că ceilalți sunt mai importanți. Care dintre cele două perspective este mai benefică? În viața după viață, din timpuri fără de început, noi am fost sclavi ai minții prețuirii de sine. Ne-am încrezut în ea în mod implicit și ne-am supus fiecărei comenzi a ei, crezând că modul de a ne rezolva problemele și de a ne găsi fericirea este să ne punem pe noi înșine înaintea oricui altcuiva. Am muncit atât de mult și atât de greu pentru binele nostru, dar ce avem de arătat pentru asta? Oare ne-am rezolvat toate problemele și am găsit fericirea de durată pe care ne-o dorim? Nu. Este clar că urmărirea intereselor noastre egoiste ne-a amăgit. După atâtea vieți în care ne-am complăcut prețuindu-ne pe noi înșine a sosit momentul să înțelegem că pur și simplu nu funcționează. Acum este momentul să schimbăm obiectul prețuirii noastre, și în loc să ne prețuim pe noi înșine, să iubim toate ființele vii.

Toate ființele iluminate au descoperit că datorită faptului că au abandonat preocuparea de sine și prețuindu-i numai pe ceilalți au reușit să ajungă la adevărata pace și fericire. Dacă practicăm metodele pe care ei le-au predat, nu există niciun motiv să nu putem și noi face la fel. Nu ne putem aștepta să ne schimbăm mintea peste noapte, dar practicând cu răbdare și perseverență îndrumările cu privire la prețuirea celorlalți, și în același timp acumulând merit, purificând negativitatea și primind binecuvântări, ne putem înlocui treptat atitudinea obișnuită de preocupare de sine cu atitudinea sublimă de a prețui toate ființele vii.

Pentru a realiza asta nu trebuie să ne schimbăm modul de viață însă trebuie să ne schimbăm convingerile și intențiile. Convingerea noastră obișnuită este că suntem centrul universului și că alți oameni și alte lucruri își derivă importanța în principal din felul în care ne afectează pe noi. Mașina noastră, de exemplu, este importantă pur și simplu pentru că este a noastră, iar prietenii noștri sunt importanți pentru că ne fac fericiți. Necunoscuții, pe de altă parte, nu par atât de importanți pentru că nu ne influențează fericirea în mod direct, iar dacă mașina lor s-a defectat sau a fost furată, nu suntem atât de îngrijorați. După cum vom vedea în capitolele următoare, această perspectivă egocentrică asupra lumii se bazează pe ignoranță și nu corespunde realității. Această perspectivă este sursa tuturor intențiilor noastre obișnuite, egoiste. Tocmai pentru că ne gândim ‘Sunt important, am nevoie de asta, merit asta’, ne angajăm în acțiuni negative, care duc la un șir nesfârșit de probleme pentru noi și pentru ceilalți.

Punând în practică aceste instrucțiuni putem dezvolta o perspectivă realistă asupra lumii, bazată pe o înțelegere a egalității și interdependenței dintre toate ființele vii. Odată ce vedem fiecare ființă vie ca fiind importantă, vom dezvolta în mod firesc intenții bune față de ei. În timp ce mintea care nu ne prețuiește decât pe noi înșine este baza tuturor experiențelor impure, samsarice, mintea care îi prețuiește pe ceilalți este baza pentru toate calitățile pozitive ale iluminării.

A-i prețui pe ceilalți nu este atât de greu - tot ce trebuie să facem este să înțelegem de ce trebuie să-i prețuim pe ceilalți și apoi să luăm decizia fermă de a face acest lucru. Ca rezultat al meditației asupra acestei decizii vom dezvolta un sentiment profund și puternic de preocupare față de toate ființele vii. Apoi integrăm acest sentiment special în viața noastră de zi cu zi.

Sunt două motive principale pentru care avem nevoie să prețuim toate ființele vii. Primul este acela că ne-au arătat o bunătate imensă, iar al doilea este că a-i prețui aduce beneficii imense. Acestea vor fi explicate în cele ce urmează.

BUNĂTATEA CELORLALȚI

Trebuie să contemplăm marea bunătate a tuturor ființelor vii. Putem începe prin a ne aminti bunătatea mamei noastre din această viață; iar apoi, prin extensie, ne putem aminti bunătatea tuturor celorlalte ființe vii care, așa cum va fi explicat în cele ce urmează, au fost mamele noastre în viețile trecute. Dacă nu putem aprecia bunătatea mamei noastre de acum, cum oare vom fi în stare să apreciem bunătatea tuturor mamelor noastre anterioare?

Este foarte ușor să uităm bunătatea mamei noastre, sau să considerăm că ni se cuvine și să ne reamintim numai momentele când considerăm ca ne-ar fi făcut rău; de aceea trebuie să ne amintim în detaliu cât de bună a fost mama noastră cu noi încă de la începutul acestei vieți.

La început mama noastră a fost foarte amabilă pentru că ne-a oferit un loc pentru renaștere. Înainte de a fi concepuți în pântecele ei am cutreierat din loc în loc ca o ființă în starea intermediară - o ființă aflată între moarte și renaștere - fără să avem un loc unde să ne putem odihni. Am fost bătuți de vântul karmei noastre, fără să avem libertatea de a alege încotro să ne îndreptăm, iar toate întâlnirile noastre erau fugare. Am trecut prin dureri imense și prin frică, dar din această stare am putut intra în siguranța pântecelui mamei noastre. Deși am fost un oaspete neinvitat, când a știut că am intrat în pântecele său mama noastră ne-a permis să rămânem acolo. Dacă ar fi vrut să ne alunge, ar fi putut să o facă, iar noi n-am mai fi fost în viață, în ziua de azi, bucurându-ne de toate posibilitățile actuale. Noi suntem în stare acum să dezvoltăm aspirația de a atinge bucuria supremă a iluminării numai pentru că mama noastră a fost într-atât de bună încât să ne permită să rămânem în pântecele ei. Dacă într-o zi de iarnă cu frig și furtună, cineva ne invită în căldura căminului său și ne tratează bine, noi considerăm că persoana respectivă este extrem de amabilă. Cu cât mai amabilă este mama noastră, care ne-a permis să intrăm în propriul său trup, și ne-a oferit o astfel de ospitalitate acolo!

Pe când ne aflam în pântecele mamei, ea ne-a protejat cu grijă, cu mult mai multă grijă decât ar fi apărat cea mai de preț bijuterie. În fiecare situație ea s-a gândit la siguranța noastră. A consultat medici, a făcut exerciții, a consumat alimente speciale și ne-a îngrijit, zi și noapte, timp de nouă luni; de asemenea a avut grijă să nu facă nimic din ce ar fi putut dăuna dezvoltării facultăților noastre fizice și mentale. Pentru că ne-a îngrijit atât de bine ne-am născut cu un trup normal și sănătos, pe care îl putem folosi să realizăm atât de multe lucruri.

Când ne-am născut, mama noastră a suferit dureri intense, dar când ne-a văzut s-a simțit mai fericită decât dacă cineva i-ar fi oferit în dar o comoară superbă. Chiar și pe parcursul durerilor nașterii, bunăstarea noastră a avut prioritate în mintea ei. Când eram nou-născuți, deși semănam mai mult cu o broască decât cu o ființă umană, mama noastră ne-a iubit foarte mult. Eram complet neajutorați, chiar mai neajutorați decât un mânz nou-născut, care măcar se poate ridica în picioare singur și se poate întreține imediat după ce s-a născut. Am fost ca și cum am fi orbi, incapabili să ne recunoaștem părinții, și nu puteam înțelege nimic. Dacă cineva s-ar fi pregătit să ne omoare, noi n-am fi știut. Habar nu aveam ce facem. N-am fi putut spune nici măcar când urinăm.

Cine a îngrijit și protejat această ființă abia umană? A fost mama noastră. A îmbrăcat-o, a legănat-o și a hrănit-o cu propriul lapte. A curățat murdăria de pe trupul său fără să fie dezgustată. Uneori mamele îndepărtează mucozitățile din nasul pruncului lor folosindu-și gura, pentru că nu vor să-i provoace durere folosindu-și mâinile aspre. Chiar și când mama noastră avea probleme, ne-a arătat întotdeauna o expresie iubitoare, și ne-a chemat pe nume dulci. Pe când eram mici, mama noastră a fost atentă tot timpul. Dacă ar fi uitat de noi, și numai pentru o scurtă perioadă de timp, ne-am fi putut întâlni cu moartea sau am fi putut rămâne cu dizabilități pe viață. În fiecare zi a prunciei noastre mama noastră ne-a salvat de la multe dezastre, și întotdeauna a privit lucrurile din punctul de vedere al siguranței și bunăstării noastre.

Iarna se asigura că ne era cald și că aveam îmbrăcăminte potrivită, chiar și când ei însăși îi era frig. Întotdeauna alegea pentru noi cele mai bune lucruri de mâncare, luând pentru ea cele mai rele, și ar fi preferat să fie ea bolnavă decât să ne vadă bolnavi pe noi. Ar fi preferat să moară ea, decât să murim noi. Mama noastră se comportă față de noi în mod natural ca cineva care a atins realizarea schimbării de sine cu ceilalți, prețuindu-ne mai mult pe noi decât pe sine. Ea poate pune bunăstarea noastră înaintea bunăstării proprii, și face asta perfect și spontan. Dacă cineva ar amenința că ne ucide, ea s-ar oferi ucigașului în locul nostru. Atât de multă compasiune are pentru noi.

Când am fost mici mama noastră nu dormea bine. Ea dormea ușor, trezindu-se la fiecare câteva ore, rămânând atentă la plânsul nostru. Pe măsură ce am crescut, mama nostră ne învăță cum să mâncăm, să bem, să vorbim, să ședem și să mergem. Ne-a trimis la școală și ne-a încurajat să facem, lucruri bune în viață. Dacă în ziua de azi avem orice fel de cunoștințe și abilități, este mai ales ca rezultat al bunătății ei. Când am crescut și am devenit adolescenți, preferam să fim cu prietenii noștri și uitam cu totul de mama noastră. În timp ce noi ne distram, părea că nu există și doar ne-o reaminteam când aveam nevoie de ceva de la ea. Deși eram uituci și ne permiteam să fim complet absorbiți în plăcerile de care ne bucuram împreună cu prietenii noștri, mama noastră a rămas mereu preocupată pentru noi. Ea se îngrijora adesea, iar în mintea ei se găsea mereu o grijă legată de noi. Avea genul de îngrijorare pe care de obicei o simțim numai pentru noi înșine. Chiar și când am crescut, și când avem familia noastră, mama nu încetează să se îngrijească de noi. Poate fi bătrână și slăbită, și abia poate sta în picioare și cu toate astea ea nu își uită niciodată copiii.

Meditând în acest fel, reamintindu-ne bunătatea mamei noastre în amănunțime, vom ajunge să o prețuim foarte mult. Când avem acest sentiment de prețuire în adâncul inimii noastre, îl extindem la toate celelalte ființe vii, amintindu-ne că fiecare dintre ele ne-au arătat aceeași bunătate.

Cum sunt toate ființele vii mamele noastre? Deoarece este imposibil să identificăm un început al continuumului nostru mental, se înțelege că ne-am renăscut de nenumărate ori în trecut; iar dacă ne-am renăscut de nenumărate ori, trebuie să fi avut nenumărate mame. Unde se află toate aceste mame acum? Ele sunt toate ființele vii care trăiesc în prezent.

Este incorect să raționăm că mamele noastre din viețile trecute nu mai sunt mamele noastre numai pentru că a trecut mult timp de când s-au îngrijit în fapt de noi. Dacă mama noastră de acum ar fi să moară azi, ar înceta ea oare să mai fie mama noastră? Nu, noi am continua să o considerăm mama noastră și am continua să ne rugăm pentru fericirea ei. Același lucru este adevărat și în legătură cu toate mamele noastre dinainte - ele au murit, însă ele rămân mamele noastre. Noi nu ne mai recunoaștem numai din cauza schimbării aspectului nostru exterior. În viața noastră de zi cu zi vedem multe ființe vii diferite, atât umane cât și non-umane. Le privim ca prieteni pe unele, pe altele ca dușmani, iar pe cele mai multe le privim ca și cum ar fi străini. Aceste distincții sunt făcute de mințile noastre eronate, ele nu sunt verificate de minți valide.

Datorită faptului că am obținut o nouă renaștere, nu ne recunoaștem mamele, rudele și prietenii din trecut, iar acum, din această cauză, considerăm majoritatea ființelor vii ca fiind necunoscute și mulți dintre ei chiar ca fiind dușmanii noștri. Această aparență și concepție eronată este ignoranță. Necunoscuții și dușmanii sunt numai creații ale acestei ignoranțe. În realitate nu există ființe vii care să fie necunoscuți sau care să ne fie dușmani, pentru că toate sunt mamele noastre, rudele sau prietenii noștri apropiați. Singurii noștri dușmani reali sunt perturbațiile nostre mentale, cum ar fi dorința necontrolată, sau atașamentul, furia și gelozia și în mod special ignoranța noastră a agățării de sine. Înțelegând și crezând acest lucru ne va da o mare semnificație în această viață, precum și în nenumăratele vieți viitoare.

Apoi, putem medita asupra bunătății mamelor noastre atunci când am luat alte tipuri de renaștere, luând în considerare, spre exemplu, cu câtă atenție își protejează ouăle de pericol o mamă pasăre și cum își adăpostește puii cu aripile. Atunci când vine un vânător ea nu zboară, lăsându-și puii lipsiți de apărare. Ea caută mâncare toată ziua, pentru a-i hrăni până când vor fi destul de puternici pentru a părăsi cuibul.

În Tibet a fost odată un hoț care a înjunghiat o iapă ce purta un mânz în pântece. Cuțitul său a pătruns atât de adânc în trupul iepei încât mânzul a ieșit prin tăietură. În timp ce murea, mama și-a folosit ultimele puteri pentru a-și linge puiul cu multă afecțiune. Văzând acest lucru, hoțul a fost cuprins de remușcări. A fost uimit să vadă cum, chiar și în agonia morții dureroase, această mama a arătat atât de multă compasiune pentru mânzul ei și cum singura ei procupare era pentru bunăstarea lui. De atunci, hoțul a renunțat la viața non-virtuoasă și a început să urmeze calea spirituală în mod pur.

Toate ființele vii ne-au arătat același fel de preocupare altruistă, bunătatea perfectă a unei mame. Mai mult, chiar dacă nu considerăm celelalte ființe vii ca fiind mama noastră, cu toate acestea ele ne-au arătat o bunătate imensă. Trupul nostru, de exemplu, nu este numai rezultatul bunătății părinților noștri, ci și a nenumăratelor ființe care i-au oferit mâncare, adăpost, și așa mai departe. Pentru că avem acest trup cu facultăți umane putem să ne bucurăm de toate plăcerile și oportunitățile vieții umane. Chiar și plăcerile simple, cum ar fi mersul la o plimbare sau a privi un frumos apus de soare, pot fi văzute ca rezultate a bunătății a nenumărate ființe vii. Priceperea și îndemânările noastre, toate își au originea în bunătatea altora; a trebuit să fim învățați cum să mâncăm, cum să umblăm, cum să vorbim, să citim și să scriem. Nici măcar limba pe care o vorbim nu este propria noastră invenție, ci este produsul multor generații. Fără ea nu am putea să comunicăm cu alții sau să le împărtășim ideile. Nu am putea citi această carte, nu am putea învăța practici spirituale sau nu am putea nici măcar să gândim cu claritate. Toate facilitățile pe care le luăm ca atare, cum ar fi casele, mașinile, drumurile, magazinele, școlile, spitalele și internetul, sunt produse numai și numai prin bunătatea celorlalți. Când călătorim cu autobuzul sau cu mașina, luăm drumurile de la sine înțeles, însă mulți oameni au muncit din greu să le construiască și să le facă sigure pentru ca noi să le folosim.

Este irelevant faptul că unii dintre oamenii care ne ajută ar putea să nu aibă nicio intenție de a face asta. Noi primim beneficii din acțiunile lor, deci din punctul nostru de vedere aceasta este o bunătate. Decât să ne concentrăm asupra motivației lor, pe care în orice caz nu o știm, mai bine ne concentrăm asupra beneficiului practic pe care îl primim. Toți cei care contribuie într-un fel sau altul la fericirea și bunăstarea noastră merită recunoștința și respectul nostru. Dacă ar trebui să dăm înapoi tot ceea ce ne-au dat ceilalți, noi nu am mai avea absolut nimic.

Am putea susține că nu ni se dau gratuit lucrurile ci trebuie să muncim pentru ele. Când mergem la cumpărături trebui să plătim, și când luăm masa la restaurant trebuie să plătim. Putem să avem o mașină în folosință, dar a trebuit să cumpărăm mașina, iar acum trebui să plătim pentru combustibil, impozit și asigurare. Nimeni nu ne dă nimic gratis. Dar de unde primim banii aceștia? Este adevărat că în general trebuie să muncim pentru banii noștri, dar sunt alții care ne angajează, sau cumpără produsele noastre așa încât, în mod indirect, ei sunt cei care ne asigură banii. Mai mult, motivul pentru care putem să prestăm o anumită muncă este acela că ne-am primit pregătirea necesară sau educația din partea altor oameni. Oriunde ne uităm, găsim numai bunătatea celorlalți. Suntem interconectați cu toții într-o rețea de bunătate din care este imposibil să ne separăm. Tot ce avem și tot ce ne bucură, inclusiv propria noastră viață, se datorează bunătății celorlalți. De fapt, toată fericirea care există în lume se manifestă ca rezultat al bunătății celorlalți.

Dezvoltarea noastră spirituală și fericirea pură a iluminării depline, de asemenea, de bunătatea ființelor vii.

Șansa noastră de a citi, de a contempla și de a medita asupra învățăturilor spirituale, depinde în întregime de bunătatea altora. Mai mult, cum va fi explicat mai târziu, fără ființele vii cărora să le dăruim, cu care să ne încercăm răbdarea sau pentru care să dezvoltăm compasiune, noi nu ne-am putea dezvolta niciodată calitățile virtuoase necesare atingerii iluminării.

Pe scurt, avem nevoie de ceilalți pentru bunăstarea noastră fizică, emoțională și spirituală. Fără ceilalți nu suntem nimic. Sentimentul nostru că suntem o insulă, un individ independent, auto-suficient, nu are nicio legătură cu realitatea. Este mai aproape de adevăr să ne imaginăm că suntem ca o celulă din corpul imens al vieții, diferită de ceilalți, dar în mod intim legată de toate ființele vii. Nu putem exista fără ceilalți, iar ei la rândul lor sunt afectați de tot ceea ce facem. Ideea că este posibil să ne asigurăm propria bunăstare în timp ce o neglijăm pe a altora, sau chiar în detrimentul altora, este complet nerealistă.

Contemplând nenumăratele moduri în care ceilalți ne ajută, trebuie să luăm o decizie fermă: ‘Trebuie să prețuiesc toate ființele vii pentru că sunt atât de bune cu mine.’ Pe baza acestei determinări, generăm un sentiment de prețuire - un sentiment că toate ființele vii sunt importante și că fericirea și libertatea lor sunt de asemenea importante. Încercăm să combinăm mintea noastră cu acest sentiment în mod convergent și să-l menținem cât mai mult timp posibil fără să-l uităm. Când revenim din meditație, încercăm să menținem această minte a iubirii, așa încât ori de câte ori ne întâlnim cu cineva, sau ne amintim de cineva, să ne gândim în mod natural, ‘Acestă persoană este importantă, fericirea și libertatea acestei persoane sunt importante.’ În acest fel, vom progresa în practica noastră de a învăța să îi prețuim pe ceilalți.

BENEFICIILE PREȚUIRII CELORLALȚI

Un alt motiv pentru a-i prețui pe ceilalți este că aceasta este cea mai bună metodă de a rezolva atât problemele noastre, cât și pe ale celorlalți. Problemele, îngrijorarea, durerea și nefericirea sunt tipuri de minte; acestea sunt sentimente și nu există în afara minții. Dacă îi prețuim pe toți cei cu care ne întâlnim sau la care ne gândim, mintea noastră va fi liniștită tot timpul, astfel încât vom fi fericiți tot timpul și nu va exista o bază pe care să se dezvolte gelozia, mânia sau alte gânduri dăunătoare. Gelozia, spre exemplu, este o stare a minții care nu poate suporta bunăstarea altcuiva; dar dacă prețuim pe cineva, oare cum ar putea bunăstarea sa să ne deranjeze? Oare cum ne-am putea dori să facem rău altora dacă privim fericirea fiecăruia ca fiind de o importanță primordială. Prețuind sincer toate ființele vii noi vom acționa întotdeauna cu bunătate iubitoare, într-un mod prietenos și plin de considerație, iar ele ne vor întoarce bunătatea. Ceilalți nu se vor comporta în mod neplăcut față de noi, și nu va exista nicio bază pentru conflict sau dispute. Vom deveni agreabili pentru cei din jur, iar relațiile noastre vor fi mai stabile și mai satisfăcătoare.

Prețuirea celorlalți ne protejează și de problemele cauzate de către atașamentul doritor. Adesea devenim atașați puternic de o altă persoană despre care simțim că ne va ajuta să ne depășim singurătatea, asigurându-ne confortul, siguranța și entuziasmul după care tânjim. Totuși, dacă avem o minte iubitoare față de toată lumea, nu ne simțim singuri. În loc să ne agățăm de alții spre a ne îndeplini propriile dorințe, noi vom dori să îi ajutăm pe ei să-și îndeplinească nevoile și dorințele. Prețuirea tuturor ființelor vii rezolvă toate problemele noastre pentru că toate problemele noastre vin din mintea prețuirii de sine. De exemplu, momentan dacă partenerul nostru ne-a părăsi pentru altcineva ne-am simți, probabil, foarte supărați, dar dacă l-am prețui cu adevărat, ne-am dori să fie fericit și ne-am bucura de fericirea sa. Nu ar exista nicio bază pentru ca să ne simțim geloși sau deprimați, deci, deși situația ar fi o provocare, pentru noi nu ar fi o problemă. Prețuirea celorlalți este protecția supremă în fața suferinței și problemelor și ne ajută să rămânem calmi și liniștiți tot timpul.

Prețuindu-ne vecinii și oamenii din jurul nostru, va conduce în mod natural la armonie în comunitatea noastră și în societate în general, iar acest lucru îi va face pe toți să se simtă mai fericiți. S-ar putea să nu fim faimoși sau influenți, dar dacă prețuim sincer pe toți cei cu care ne întâlnim, putem aduce o contribuție profundă comunității noastre. Acest lucru este adevărat chiar și pentru cei care neagă valoarea religiei. Dacă un profesor își prețuiește studenții, și este lipsit de auto-preocupare, studenții îl vor respecta și vor învăța nu numai materia pe care o predă, ci și bunătatea și calitățile admirabile pe care le demonstrează. Un astfel de profesor va exercita în mod firesc o influență pozitivă asupra celor din jurul lui, iar prezența lui va transforma întreaga școală. Se spune că există un cristal magic cu puterea de a curăța orice lichid în care este pus. Cei care prețuiesc toate ființele vii sunt ca acest cristal - prin prezența lor ei îndepărtează negativitatea din lume și oferă în schimb iubire și bunătate.

Chiar dacă cineva este deștept și puternic, dacă el nu-i iubește pe ceilalți, mai devreme sau mai târziu se va confrunta cu probleme și îi va fi greu să-și îndeplinească dorințele. Dacă un conducător nu-și respectă poporul și nu-i pasă decât de propriile lui interese, el va primi critici și oamenii nu vor avea încredere în el, iar în cele din urmă își va pierde funcția. Dacă un Învățător Spiritual nu-și prețuiește și nu are are o relație bună cu studenții lui, acestora le va fi greu să se încreadă în el, iar acest lucru va face ca învățăturile lui să fie lipsite de putere.

Dacă un angajator este preocupat numai de propriile interese și nu se preocupă de bunăstarea angajaților săi, angajații vor fi nefericiți. Probabil că vor munci fără să fie eficienți, și în mod sigur nu vor fi entuziasmați în îndeplinirea dorințelor angajatorului lor. Astfel, angajatorul va suferi din cauza lipsei sale de considerație pentru angajații săi. La fel, dacă angajații sunt preocupați numai cu ceea ce pot obține ei înșiși de la companie, acest lucru le va înfuria angajatorul, care le-ar putea reduce salariile sau i-ar putea concedia. Compania poate chiar să dea faliment, făcând ca ei toți să își piardă locurile de muncă. În acest fel, angajații vor suferi din cauza lipsei lor de considerație pentru angajatorul lor. În orice activitate cea mai bună modalitate de a reuși este pentru persoanele implicate să reducă preocuparea față de sine și să crească considerația pentru ceilalți. Uneori pot să apară avantaje pe termen scurt ale prețuirii de sine, dar pe termen lung ne va provoca numai dificultăți. Soluția tuturor problemelor vieții de zi cu zi este prețuirea celorlalți.

Toată suferința pe care o experimentăm este rezultatul karmei negative, iar sursa a toată karma negativă este preocuparea de sine. Fiindcă avem un simț atât de exagerat al propriei importanțe, frustrăm dorințele altora pentru a ni le îndeplini pe ale noastre. Fiind conduși de dorințele noastre egoiste, nu ne gândim la faptul că distrugem pacea minții celorlați, și la faptul că îi tulburăm. Astfel de acțiuni seamănă numai semințe pentru suferință în viitor. Dacă îi prețuim cu adevărat pe ceilalți, nu vom vrea să le facem rău și vom înceta să comitem acțiuni distrugătoare și dăunătoare. Vom menține în mod firesc o disciplină morală pură și ne vom abține de la ucidere sau de la a fi cruzi cu alte ființe vii, de la a fura și de la a ne amesteca în relațiile lor. Ca urmare, nu va trebui să suferim efectele neplăcute ale acestor acțiuni negative. În acest fel prețuirea arătată celorlalți ne protejează de toate problemele viitoare, cauzate de karma negativă.

Prețuindu-i pe ceilalți acumulăm merit în mod continuu, iar meritul este principala cauză a succesului în toate activitățile noastre. Dacă prețuim toate ființele vii, vom întreprinde în mod firesc multe acțiuni virtuoase și benefice. Treptat, toate acțiunile noastre cu trupul, vorba și mintea vor deveni pure și benefice și vom deveni o sursă de fericire și inspirație pentru toți cei cu care ne întâlnim. Vom descoperi prin propria experiență că această minte prețioasă a iubirii este adevărata nestemata ce îndeplinește dorințe, pentru că îndeplinește dorințele pure, atât ale noastre, cât și ale tuturor ființelor vii.

Mintea care prețuiește toate ființele vii este extrem de valoroasă. Păstrarea unei astfel de inimi bune va duce numai la fericire, pentru noi înșine și pentru toți cei din jurul nostru. Această inimă bună va da naștere compasiunii universale - dorința spontană de a elibera pentru totdeauna toate ființele vii de frică și suferință. În cele din urmă aceasta se transformă în compasiunea universală a unui Buddha iluminat, care are adevărata putere de a proteja toate ființele vii de suferință. În acest fel, prețuirea arătată celorlalți ne conduce către scopul ultim, suprem, al vieții umane.

Ca urmare a contemplării tuturor acestor avantaje ale prețuirii celorlalți, ajungem la următoarea determinare:

Eu voi prețui toate ființele vii, fără excepție pentru că această minte prețioasă a iubirii este metoda supremă pentru rezolvarea tuturor problemelor și pentru împlinirea tuturor dorințelor. În cele din urmă îmi va oferi fericirea supremă a iluminării.

Medităm asupra acestei determinări, în mod convergent, cât mai mult timp posibil și generăm un sentiment puternic de prețuire față de fiecare ființă vie. Când revenim din meditație, încercăm să menținem acest sentiment și să ne punem decizia în practică. Oricând ne aflăm împreună cu alți oameni trebuie să ținem seama tot timpul de faptul că fericirea și libertatea lor sunt cel puțin la fel de importante ca ale noastre. Desigur că nu putem prețui toate ființele vii imediat, dar dacă ne antrenăm să cultivăm această atitudine pornind de la familia și prietenii noștri, putem să extindem treptat scopul iubirii noastre până când va îmbrățișa toate ființe vii. Când prețuim sincer, în acest fel, toate ființele vii, vom înceta să fim o persoană obișnuită și vom deveni o ființă măreață, ca un Bodhisattva.

Cum să Sporim Iubirea Prețuitoare

Calea de a ne aprofunda iubirea față de ceilalți este să ne familiarizăm cu practica de a-i prețui. Pentru a ne întări decizia de a prețui toate ființele vii, avem nevoie să primim instrucțiuni mai detaliate despre sporirea iubirii prețuitoare.

Avem cu toții o persoană pe care o considerăm deosebit de prețioasă, cum ar fi copilul nostru, partenerul nostru sau mama noastră. Această persoană pare să aibă calități unice care o fac să iasă în evidență în fața celorlalți. O prețuim și dorim să ne ocupăm în mod special de ea. Avem nevoie să învățăm să privim toate ființele vii în același fel, recunoscând că fiecare dintre ele este specială și unică. Deși ne prețuim deja familia și prietenii apropiați, noi nu iubim necunoscuții, și desigur nu ne iubim dușmanii. Pentru noi marea majoritate a ființelor vii nu are o importanță aparte. Prin practicarea instrucțiunilor legate de prețuirea celorlalți, putem elimina această atitudine discriminatorie și să ajungem să apreciem fiecare ființă vie, așa cum o mamă își consideră cel mai drag dintre copii. Cu cât ne putem aprofunda și crește iubirea noastră în acest fel, cu atât compasiunea și bodhicitta noastră vor deveni mai puternice, și cu atât mai repede vom atinge iluminarea.

RECUNOSCÂNDU-NE DEFECTELE ÎN OGLINDA DHARMEI

Una din principalele funcții ale învățăturilor lui Buddha, sau Dharma, este de a acționa ca o oglindă în care putem vedea reflectate defectele noastre. De exemplu, atunci când furia se manifestă în mintea noastră, în loc să fabricăm scuze, trebuie să ne spunem: ‘Această furie este otrava interioară a perturbațiilor mentale. Nu are nicio valoare sau justificare; singura ei funcție este să rănească. Nu-i voi tolera prezența în mintea mea.’ Putem, de asemenea să folosim oglinda Dharmei pentru a distinge între atașamentul doritor și iubire. Acestea două se confundă cu ușurință, dar este esențial să știm cum să le diferențiem, pentru că iubirea ne va aduce numai fericire în timp ce atașamentul ne provoacă suferință și ne leagă și mai strâns de samsara. În momentul în care observăm că atașamentul începe să apară în mintea noastră, trebuie să fim atenți - oricât de plăcut ar părea să fie dacă ne urmăm atașamentul, este ca și cum am linge miere de pe lama unui brici, iar pe termen lung ne conduce invariabil spre mai multă suferință.

Principalul motiv pentru care nu prețuim toate ființele vii este că suntem atât de preocupați de noi înșine, iar acest lucru lasă foarte puțin spațiu în mintea noastră pentru a-i aprecia pe ceilalți. Dacă dorim să-i prețuim sincer pe ceilalți, trebuie să reducem obsesiva preocupare de sine. Oare de ce ne vedem pe noi înșine ca fiind atât de prețioși, dar nu și pe alții? Este pentru că suntem atât de familiari cu preocuparea de sine. Din timpuri fără de început ne-am agățat de un eu existent cu adevărat. Această agățare de sine automat face să apară preocuparea de sine, care simte instinctiv: ‘Sunt mai important decât ceilalți.’ Pentru ființele obișnuite, agățarea de sine și preocuparea de sine sunt ca două fețe ale aceleiași monede: agățarea de sine se agață de un ‘eu’ existent cu adevărat, pe când preocuparea de sine simte acest ‘eu’ ca fiind valoros și îl prețuiește. Motivul fundamental pentru acest lucru este familiaritatea noastră constantă cu preocuparea de sine, zi și noapte, chiar și în timpul somnului.

Deoarece ne considerăm sinele sau eul nostru ca fiind atât de prețios și important, ne exagerăm propriile calități și generăm o opinie infatuată despre noi înșine. Practic, aproape orice circumstanță, cum ar fi aspectul nostru fizic, posesiile, cunoașterea, experiențele sau poziția socială, servește pentru a ne hrăni această minte arogantă. Dacă facem un comentariu ingenios ne gândim ‘Cât de deștept sunt!’, sau dacă am călătorit în jurul lumii simțim că aceasta ne face în mod automat să fim o persoană fascinantă. Putem chiar să ne creștem mândria pe baza unor lucruri de care trebuie să ne fie rușine, cum ar fi abilitatea noastră de a-i înșela pe ceilalți, sau pe calități pe care ne imaginăm numai că le-am avea. Pe de altă parte ne vine foarte greu să ne acceptăm propriile greșeli și lacune. Petrecem atât de mult timp contemplând calitățile noastre bune, reale sau imaginare, încât devenim neatenți la defectele noastre. În realitate, mintea noastră este plină de perturbații mentale grosiere, dar le ignorăm și chiar ne putem înșela pe noi înșine să credem că noi nu posedăm astfel de minți respingătoare. Asta este ca și cum am pretinde că în casa noastră nu este murdărie, după ce am măturat-o sub covor.

Deseori este atât de dureros să recunoaștem că avem defecte încât mai degrabă fabricăm tot felul de scuze decât să ne schimbăm părerea exaltată despre noi înșine. Una dintre cele mai frecvente căi de a nu ne recunoaște defectele este să dăm vina pe alții. De exemplu, dacă avem o relație dificilă cu cineva, concluzionăm în mod natural că ar fi în întregime vina lor - nu suntem în stare să acceptăm că este parțial și a noastră. În loc să ne asumăm responsabilitatea pentru acțiunile noastre și să facem un efort să ne schimbăm comportamentul, ne certăm și insistăm că ei sunt cei care trebuie să se schimbe. Datorită importanței excesive pe care ne-o acordăm nouă înșine, adoptăm o atitudine critică față de alții și găsim practic imposibilă evitarea conflictului. A nu fi conștienți de defectele noastre nu îi împiedică pe alții să le vadă și să ni le indice, dar când o fac, credem că sunt nedrepți. În loc să ne privim propriul comportament în mod cinstit, pentru a vedea dacă criticile sunt justificate, mintea noastră prețuitoare de sine devine defensivă și se răzbună găsind defecte în ei.

Un alt motiv pentru care nu-i considerăm pe ceilalți ca prețioși este că suntem atenți la defectele lor în timp ce le ignorăm calitățile. Din păcate am devenit foarte pricepuți în a descoperi defectele altora și dedicăm o mulțime de energie mentală pentru a le lista, a le analiza și chiar pentru a medita asupra lor! Cu această atitudine critică, dacă nu suntem de acord cu partenerul sau cu colegii noștri asupra unui lucru, în loc să încercăm să înțelegem punctul lor de vedere, ne gândim în mod repetat la multiplele motive pentru care noi avem dreptate, iar ei greșesc. Concentrându-ne exclusiv asupra defectelor și limitărilor lor, devenim furioși și indignați și, în loc să îi prețuim, dezvoltăm dorința de a le face rău sau de a-i discredita. În acest fel, micile neînțelegeri se pot transforma cu ușurință în conflicte, care se prelungesc pentru luni de zile.

Nimic bun nu vine niciodată din concentrarea asupra propriilor noastre calități și a defectelor celorlalți. Singurul lucru pe care îl vom obține va fi acela de a crea o imagine foarte distorsionată, încrezută, despre noi înșine și de a genera o atitudine arogantă și lipsită de respect față de ceilalți. Așa cum spune marele erudit Shantideva în Ghidul modului de viață al unui Bodhisattva:

Dacă ne considerăm importanți, ne vom renaște în tărâmurile inferioare

Iar mai târziu, ca oameni, vom aparține unei clase sociale inferioare și vom avea o minte slabă.

Ca urmare a ne priviri pe noi înșine ca superiori și pe ceilalți ca inferiori, noi întreprindem numeroase acțiuni negative care mai târziu vor face să ne renaștem în tărâmurile inferioare.

Din cauza acestei atitudini arogante, chiar și atunci când ajungem să ne renaștem ca ființă umană din nou, vom aparține unei clase sociale inferioare și vom trăi ca slujitori sau sclavi. Din cauza mândriei, putem crede că suntem foarte inteligenți, dar în realitate mândria noastră ne face nechibzuiți și ne umple mintea cu negativitate. Nu există valoare în a ne privi pe noi înșine ca fiind mai importanți decât alții și în a ne gândi numai la propriile noastre calități. Acest lucru nici nu ne sporește calitățile și nici nu ne reduce defectele, și nici nu-i facem pe alții să împărtășească părerile noastre exaltate despre noi înșine.

Dacă, în schimb, ne concentrăm pe calitățile bune ale altora, mândria noastră perturbată se va diminua și vom ajunge să îi considerăm pe ei mai importanți și mai valoroși decât noi înșine. Ca urmare, iubirea și compasiunea noastră vor crește și ne vom angaja în mod natural în acțiuni virtuoase. Din acest motiv ne vom renaște în tărâmurile superioare, ca ființă umană ori ca zeu, vom fii respectați și vom avea numeroși prieteni. Contemplarea calităților altora ne oferă doar beneficii. Prin urmare, în timp ce ființele obișnuite caută defecte în ceilalți, cei care sunt Bodhisattva caută numai calitățile.

În Sfaturi din inima lui Atisha se spune:

Nu căuta defecte în alții, ci caută defecte în tine, și curăță-le ca și cum ar fi sânge rău.

Nu-ți contempla propriile calități, ci contemplă calitățile celorlalți, și respectă pe toată lumea la fel cum ar face-o un servitor.

Trebuie să ne gândim la propriile noastre defecte, deoarece dacă nu suntem conștienți de acestea, nu vom fi motivați să le depășim. A fost prin examinarea în mod constant a minții lor pentru a detecta defectele și imperfecțiunile, și apoi prin depunerea de efort sporit pentru a le abandona, că ființele care sunt acum iluminate au putut să își elibereze mintea de perturbații mentale, sursa tuturor defectelor. Buddha a spus că cei care își cunosc propriile defecte sunt înțelepți, iar cei care nu sunt conștienți de propriile defecte, dar caută defecte în alții sunt necugetați. Contemplând asupra calităților noastre și asupra defectelor celorlalți servește doar pentru a crește preocuparea noastră de sine și pentru a diminua iubirea pentru ceilalți; însă toate ființele iluminate sunt de acord că preocuparea de sine este rădăcina tuturor defectelor, iar prețuirea celorlalți este sursa întregii fericiri. Singurii oameni care nu sunt de acord cu această perspectivă sunt cei care încă se găsesc în samsara. Ne putem menține perspectiva noastră obișnuită dacă dorim, sau putem să adoptăm punctul de vedere al ființelor iluminate. Alegerea este a noastră, dar ar fi mai înțelept să o adoptăm pe cea din urmă dacă dorim să ne bucurăm de pace și fericire reală.

Unii oameni susțin că una dintre principalele noastre probleme este lipsa stimei de sine și că trebuie să ne concentrăm exclusiv pe calitățile noastre pentru a ne crește încrederea în sine. Este adevărat că pentru a progresa cu adevărat din punct de vedere spiritual trebuie să ne dezvoltăm încrederea în propriul nostru potențial spiritual și să recunoaștem și să îmbunătățim calitățile noastre bune. Cu toate acestea, avem nevoie și de o conștientizare clară și realistă a defectelor și imperfecțiunilor noastre prezente. Dacă suntem sinceri cu noi înșine, vom recunoaște că momentan mintea noastră este plină de defecte, cum ar fi furia, atașamentul și ignoranța. Aceste boli mentale nu vor dispărea doar pentru că noi pretindem că ele nu există. Singurul mod în care vom putea scăpa vreodată de ele este să acceptăm cu sinceritate că le avem și să ne străduim să le eliminăm.

Deși trebuie să fim deplin conștienți de defectele noastre, nu trebuie să ne permitem niciodată să fim copleșiți sau descurajați de ele. S-ar putea să avem multă furie în mintea noastră, dar asta nu înseamnă că suntem o persoană intrinsec mânioasă. Indiferent cât de multe perturbații mentale am avea sau cât de puternice sunt, ele nu sunt o parte esențială a minții noastre. Acestea sunt defecte care contaminează în mod temporar mintea noastră, dar care nu îi mânjesc natura pură, esențială. Ele sunt ca nămolul care murdărește apa fără să devină parte intrinsecă a sa. La fel cum și nămolul care murdărește apa poate fi filtrat pentru a lăsa apa pură, limpede, perturbațiile mentale pot fi eliminate pentru a lăsa să se manifeste puritatea și claritatea minții noastre. În timp ce recunoaștem că avem perturbații mentale, nu trebuie să ne identificăm cu acestea gândindu-ne ‘Sunt o persoană egoistă, lipsită de valoare’ sau ‘Sunt o persoană mânioasă.’ În schimb trebuie să ne identificăm cu potențialul nostru pur și să ne dezvoltăm înțelepciunea și curajul necesare pentru a elimina perturbațiile noastre.

Când ne uităm la obiecte externe, în general, putem distinge între cele care sunt utile sau valoroase și cele care nu sunt. Trebuie să învățăm să ne uităm la mintea noastră în același fel. Deși natura minții noastre rădăcină este pură și clară, din ea se manifestă multe gânduri conceptuale, la fel ca bulele ce iasă dintr-un ocean sau ca razele de lumină ce emană dintr-o singură flacără. Unele dintre aceste gânduri sunt benefice și duc spre fericire, atât acum cât și în viitor, în timp ce altele conduc spre suferință și starea jalnică de a ne renaște în tărâmurile inferioare. Trebuie să ne observăm continuu mintea și să învățăm să facem distincția între gândurile benefice și cele dăunătoare care apar de la un moment la altul. Cei care sunt capabili să facă acest lucru sunt cu adevărat înțelepți.

Odată, un om rău care a ucis mii de oameni a întâlnit un Bodhisattva numit Regele Chandra, care l-a ajutat învățându-l Dharma și arătându-i eroarea din comportamentul său. Omul a spus, ‘După ce am privit în oglinda Dharmei, acum înțeleg cât de dăunătoare au fost acțiunile mele, și simt un mare regret pentru ele.’ Motivat fiind de o remușcare profundă, el s-a angajat cu sinceritate în practici de purificare și în cele din urmă a devenit un yoghin cu mari realizări spirituale. Acest lucru arată că și cel mai rău om poate deveni o ființă complet pură dacă își recunoaște propriile defecte în oglinda Dharmei și apoi depune un efort concertat să le elimine.

În Tibet a trăit un faimos practicant Dharma pe nume Geshe Ben Gungyel, care nici nu a recitat rugăciuni și nici nu a meditat în poziția tradițională. Singura lui practică a fost aceea de a-și observa foarte atent mintea și de a contracara perturbațiile mentale de îndată ce ele apăreau. Ori de câte ori și-a dat seama că mintea lui începe să devină și numai puțin agitată, își intensifica atenția și refuza să dea curs oricărui gând negativ. De exemplu, dacă simțea că preocuparea de sine era pe cale să se manifeste, el își amintea imediat dezavantajele unei astfel de minți, iar apoi o oprea să se manifeste, prin aplicarea oponentului acesteia - practica iubirii. Oricând mintea lui era liniștită și pozitivă în mod natural, el se relaxa și își permitea să se bucure de stările virtuoase ale minții sale.

Pentru a-și măsura progresul, de fiecare dată când a avut un gând negativ, a pus o piatră neagră în fața lui și când a generat o minte virtuoasă, punea o piatră albă. La sfârșitul zilei el le număra. Dacă erau mai multe pietre negre el se mustra și încerca mai din greu a doua zi, dar dacă erau mai multe pietre albe, el se felicita și se încuraja pe sine. La început, pietrele negre erau cu mult mai multe decât cele albe, dar odată cu trecerea anilor mintea lui s-a îmbunătățit până când a ajuns în punctul în care treceau zile întregi fără nicio piatră neagră. Înainte de a deveni un practicant al Dharmei, Geshe Ben Gungyal a avut reputația de a fii o persoană sălbatică și nedisciplinată dar, ca urmare a observării atente a minții sale în orice moment și judecând cu completă sinceritate în oglinda Dharmei, el a devenit treptat o ființă foarte pură și sfântă. De ce nu putem face și noi la fel?

Maeștri Kadampa, sau Geshe, au învățat că funcția unui Ghid Spiritual este să evidențieze defectele discipolilor lor, pentru că astfel discipolii au o înțelegere clară a acestor neajunsuri și oportunitatea de a le depăși. În prezent, cu toate acestea, dacă un Învățător de Dharma ar evidenția defectele discipolilor săi, probabil aceștia s-ar supăra și chiar și-ar pierde credința, așa că Învățătorul trebuie să aleagă de obicei o abordare mai blândă. Totuși, chiar dacă Ghidul nostru Spiritual se reține, plin de tact, de la a ne evidenția defectele în mod direct, noi tot avem nevoie să devenim conștienți de faptul că le avem prin examinarea minții noastre în oglinda învățăturilor sale. Prin aplicarea învățăturilor Ghidului nostru Spiritual despre karma și perturbațiile mentale la propria noastră situație, vom putea să înțelegem ce trebuie să abandonăm și ce trebuie să practicăm.

O persoană bolnavă nu poate fi vindecată de boală numai citind instrucțiunile de pe o sticluță de medicamente, dar poate fi vindecată luând medicamentele. În mod similar, Buddha a dat instrucțiunile Dharma ca fiind medicamentul suprem pentru vindecarea bolii interne a perturbațiilor noastre, dar nu putem vindeca această boală numai citind sau studiind cărți Dharma. Singura modalitate de a ne rezolva problemele zilnice este prin adoptarea Dharmei în inima noastră și prin practicarea ei cu sinceritate.

VĂZÂND TOATE FIINȚELE CA FIIND SUPREME

Marele Bodhisattva Langri Tangpa a făcut această rugăciune:

Cu o intenție pură,

Fie să îi prețuiesc pe ceilalți ca fiind supremi.

Dacă ne dorim să atingem iluminarea, sau să generăm mintea superioară a bodhicittei care vine din schimbarea sinelui cu ceilalți, trebuie în mod cert să adoptăm perspectiva prin care îi vedem pe ceilalți ca fiind mai valoroși sau mai importanți decât noi înșine. Această perspectivă se bazează pe înțelepciune și ne conduce către țelul nostru final, în timp ce perspectiva prin care ne vedem pe noi înșine ca fiind mai prețioși decât ceilalți se bazează pe ignoranța de agățare de sine și ne conduce către o renaștere inferioară.

Ce înseamnă, mai precis, să spui că ceva este prețios? Dacă am fi întrebați ce este mai prețios, un diamant sau un os, am răspunde că un diamant. Aceasta pentru că un diamant este mai util pentru noi. Totuși, pentru un câine un os ar fi mult mai prețios pentru că poate să mănânce un os însă nu are ce face cu un diamant. Aceasta arată că valoarea unui obiect nu este o calitate intrinsecă a acestuia, ci depinde de nevoile și dorințele fiecărei ființe, care, la rândul lor, depind de karma lor individuală. Pentru cineva a cărui principală dorință este să atingă realizările spirituale ale iubirii, compasiunii, bodhichittei și marii iluminări, ființele vii sunt mai prețioase decât un univers plin cu diamante sau chiar cu nestemate care îndeplinesc dorințe. De ce oare? Pentru că ființele vii o ajută pe acea persoană să genereze iubirea și compasiunea și să își îndeplinească dorința de iluminare, ceva ce un univers întreg plin de nestemate nu ar putea face niciodată.

Nimeni nu își dorește să rămână o ființă obișnuită, în ignoranță pe veci; într-adevăr, cu toții avem dorința de a ne îmbunătăți și de a progresa către stări tot mai înalte. Cea mai înaltă stare este aceea a deplinei iluminări, iar calea principală ce duce către iluminare este realizarea iubirii, compasiunii, a bodhichittei și a practicării celor șase perfecțiuni - perfecțiunile generozității, disciplinei morale, răbdării, efortului, concentrării și înțelepciunii. Putem dezvolta aceste calități numai în dependență de ceilalți. Cum am putea învăța să iubim fără să avem pe cine iubi? Cum am putea să practicăm generozitatea fără să avem cui dărui, sau răbdarea fără ca cineva să ne irite? De fiecare dată când vedem o altă ființă vie ne putem îmbunătăți calitățile spirituale, cum ar fi iubirea și compasiunea, iar în acest fel ne apropiem de iluminare și de îndeplinirea dorințelor noastre celor mai profunde. Cât de bune sunt ființele vii, să acționeze ca obiecte ale iubirii și compasiunii noastre. Cât sunt ele de prețioase!

Când Atisha a trăit în Tibet, a avut un asistent indian care îl critica mereu. Când localnicii l-au întrebat de ce își păstrează acest asistent, atunci când mulți tibetani credincioși s-ar pune cu mare plăcere în slujba lui, Atisha a răspuns: ‘Fără acest om nu ar fi nimeni cu care să îmi pot practica răbdarea. El este foarte bun cu mine. Am nevoie de el!’ Atisha a înțeles că singurul mod de a-și îndeplini dorința lui cea mai profundă, anume de a fi de folos tuturor ființelor vii, era de a atinge iluminarea, iar pentru aceasta avea nevoie să își perfecționeze răbdarea. Pentru Atisha, răutăciosul său asistent era mai prețios decât bunuri materiale, laude sau orice altă realizare lumească.

Realizările noastre spirituale sunt bogăția noastră interioară pentru că ne ajută în toate situațiile și sunt singurele posesiuni pe care le putem lua cu noi când murim. Odată ce învățăm să valorăm bogăția interioară a răbdării, dăruirii, iubirii și compasiunii deasupra condițiilor externe, vom ajunge să privim fiecare ființă vie ca fiind prețioasă în mod suprem, indiferent de cum ne tratează. În acest fel, va fi foarte ușor să le prețuim.

În sesiunea noastră de meditație contemplăm motivele date mai sus până când ajungem la următoarea concluzie:

Ființele vii sunt extrem de prețioase pentru că în lipsa lor nu pot acumula bogăția interioară a realizărilor spirituale care mă vor aduce în cele din urmă la fericirea ultimă a iluminării complete. Deoarece fără această bogăție interioară voi rămâne prins în samsara pentru totdeauna, întotdeauna voi considera ființele vii ca fiind foarte importante.

Ne concentrăm pe această determinare, în mod convergent, pentru cât mai mult timp posibil. Când revenim din meditație, încercăm să menținem tot timpul această determinare, recunoscând cât de multă nevoie avem de fiecare ființă vie pentru practica noastră spirituală. Menținând această recunoaștere, problemele noastre legate de furie, de atașament, gelozie și așa mai departe, se vor reduce, și vom ajunge să îi prețuim pe ceilalți în mod natural. În special, atunci când oamenii se opun dorințelor noastre sau ne critică, trebuie să ne amintim că avem nevoie de acești oameni pentru a dezvolta realizările spirituale, ceea ce reprezintă adevăratul sens al vieții noastre. Dacă toată lumea ne-ar trata cu bunătatea și respectul pe care preocuparea noastră de sine simte că le merităm, aceasta doar ar întării perturbațiile noastre mentale, iar meritele noastre s-ar epuiza. Imaginați-vă ce fel de persoană am fi dacă am obține întotdeauna ceea ce ne-am dorit! Am fi exact ca un copil răsfățat care simte că lumea se învârtește în jurul lui, și cu care nimeni nu vrea să aibă de-a face. De fapt, cu toții avem nevoie de cineva ca asistentul lui Atisha, pentru că astfel de oameni ne oferă prilejul de a ne distruge preocuparea de sine și de a ne antrena mintea, făcând astfel ca viața noastră să fie într-adevăr plină de sens.

Deoarece raționamentul de mai sus este exact opusul modului nostru normal de a gândi, avem nevoie să contemplăm asupra lui cu mare grijă până când suntem convinși că, în realitate, fiecare ființă vie este mult mai prețioasă decât orice realizare exterioară. De fapt, Buddhașii și ființele vii sunt la fel de valoroase - Buddhașii pentru că dezvăluie calea către iluminare, iar ființele vii pentru că acționează ca obiecte ale compasiunii pe care trebuie să o cultivăm pentru a atinge iluminarea. Pentru că bunătatea lor, în a ne permite să ne atingem scopul nostru suprem, iluminarea, este egală, trebuie să privim atât Buddhașii cât și ființele vii ca fiind la fel de importante și de valoroase. Cum spune Shantideva în Ghidul modului de viață al unui Bodhisattva:

Deoarece ființele vii și cele iluminate sunt la fel

În aceea că depinzând de ele decurg calitățile unui Buddha,

De ce oare nu arătăm același respect ființelor vii

Cum arătăm ființelor iluminate?

FIINȚELE VII NU AU DEFECTE

Am putea obiecta că deși este adevărat că depindem de ființele vii ca obiecte ale răbdării, compasiunii noastre și așa mai departe, este totuși imposibil să le vedem ca prețioase deoarece au atâtea defecte. Cum putem considera prețioasă o persoană a cărui minte este plină de atașament, furie și ignoranță? Răspunsul la această obiecție este profund. Deși mințile ființelor vii sunt pline de pertubații mentale, ei înșiși sunt fără defecte. Noi spunem că apa mării este sărată. Totuși, natura reală a apei nu este sărată, pentru că sarea poate fi îndepărtată din ea. În mod asemănător, toate defectele pe care le vedem în oameni sunt de fapt defecte ale propriilor lor perturbații, nu ale oamenilor înșiși. Buddhașii văd că perturbațiile vin cu numeroase defecte, dar ei nu văd oamenii ca fiind defecți, pentru că ei disting între oameni și perturbațiile acestora. Dacă cineva este furios noi gândim că ‘El este o persoană rea și mânioasă’, pe când Buddhașii gândesc, ‘El este o ființă în suferință, afectată de boala interioară a furiei.’ Dacă un prieten de-al nostru ar suferi de cancer, noi nu l-am învinui pentru suferința lui fizică și, la fel, dacă cineva suferă de furie sau de atașament, trebuie să nu-l învinuim pentru suferințele minții sale.

Perturbațiile mentale sunt dușmani ai ființelor vii, și la fel cum nu am învinui o victimă pentru defectele atacatorului său de ce să învinuim ființele vii pentru defectele dușmanilor lor? Când cineva este copleșit temporar de către dușmanul furiei este nepotrivit să îl condamnăm, pentru că în realitate este o victimă. La fel cum defectul unui microfon nu este cel al unei cărți, iar defectul unei cești nu este cel al unui ceainic, tot așa defectele perturbațiilor mentale nu sunt cele ale unei persoane. Singura reacție potrivită față de cei care sunt mânați de către perturbațiile lor mentale înspre a le face rău celorlalți este compasiunea. Uneori este necesar să-i forțăm pe cei care se comportă în moduri foarte perturbate să se oprească, atât pentru binele lor cât și pentru a-i proteja pe alții, dar nu este niciodată potrivit să îi blamăm sau să ne supărăm pe ei.

În mod normal ne referim la trupul și mintea noastră ca fiind ‘trupul meu’ și ‘mintea mea’, în același mod în care ne referim la alte posesiuni ale noastre. Aceasta indică faptul că sunt diferite de eul nostru. Trupul și mintea noastră sunt bazele pe care stabilim eul nostru, dar nu eu-l în sine. Perturbațiile mentale sunt caracteristici ale minții unei persoane, nu ale persoanei în sine. Deoarece nu putem găsi niciodată defecte în însuși ființele vii, putem spune că în această privință ființele vii sunt ca Buddhașii.

Din acest punct de vedere ființele vii sunt ca și ființele iluminate. Mintea lor rădăcină, propria lor minte, este complet pură. Propria lor minte este ca un cer albastru, iar perturbațiilor lor mentale și toate celelalte concepții sunt ca norii ce se manifestă vremelnic. Din alt punct de vedere ființele vii se identifică pe ele însele în mod eronat și sunt rănite de perturbațiile mentale. Ele trăiesc la nesfârșit suferință imensă ca și halucinații. De aceea noi trebuie să dezvoltăm compasiune pentru ele, și să le eliberăm din profunda lor halucinație a aparenței eronate, arătându-le natura reală a lucrurilor, care este vacuitatea tuturor fenomenelor.

Așa cum distingem între o persoană și perturbațiile sale mentale, tot așa trebuie să ne amintim că perturbațiile mentale sunt numai caracteristici temporare, accidentale ale minții acelei persoane și nu natura sa reală. Perturbațiile mentale sunt gânduri conceptuale distorsionate care se manifestă în minte, la fel ca valurile pe un ocean - așa cum este posibil ca valurile să se potolească fără ca oceanul să dispară, tot așa este posibil și pentru perturbațiile noastre mentale să se sfârșească fără ca și continuumul nostru mental să înceteze.

Pentru că disting între perturbații mentale și persoane, Buddhașii pot percepe defectele perturbațiilor fără să vadă vreodată o singură greșeală în vreo ființă vie. În consecință, iubirea și compasiunea lor pentru ființele vii nu scad niciodată. Nereușind să facem această deosebire, noi, pe de altă parte, găsim în mod constant defecte în alți oameni, dar nu recunoaștem defectele perturbațiilor mentale, nici măcar cele din propria noastră minte.

Este o rugăciune care spune:

Acest defect pe care îl văd nu este defectul persoanei

Ci defectul perturbației mentale, sau acțiunilor sale.

Înțelegând acest lucru, fie să nu văd niciodată defectele altora,

Ci să văd toate ființele ca fiind supreme.

Concentrarea asupra defectelor altor oameni este sursa a foarte mult din negativitatea noastră, și unul dintre obstacolele principale în calea vederii celorlalți ca fiind foarte prețioși. Dacă suntem interesați cu adevărat în dezvoltarea iubirii prețuitoare, avem nevoie să învățăm să deosebim între o persoană și perturbațiile sale mentale, și să realizăm că perturbațiile sunt cele pe care trebuie să dăm vina pentru toate defectele pe care le observăm.

Poate să pară că ar fi o contradicție între acest lucru și secțiunea anterioară unde suntem îndrumați să ne recunoaștem propriile defecte. Sigur că dacă noi avem defecte, la fel au și ceilalți oameni! Dar nu este nicio contradicție. Pentru eficiența practicii noastre de purificare avem nevoie să ne recunoaștem defectele, care sunt perturbațiile noastre mentale și acțiunile noastre non-virtuoase. Acest lucru se aplică și altora. Iar pentru eficiența practicii bunătății iubitoare către toate ființele vii, avem nevoie să înțelegem că defectele pe care le vedem în acțiunile ființelor vii nu sunt defectele ființelor vii, ci sunt defectele dușmanilor lor - perturbațiile lor mentale. Trebuie să apreciem în mod practic aceste învățături; nu avem nevoie de o dezbatere lipsită de sens.

Când o mamă își vede copilul manifestând un acces de furie, ea știe că acel copil acționează într-un mod perturbat. Dar acest lucru nu-i diminuează dragostea pentru el. Deși nu este oarbă la furia copilului său, acest lucru nu o conduce către concluzia că el ar fi rău ori furios în mod intrinsec. Distingând între perturbația mentală și persoană, ea continuă să își vadă copilul ca frumos și plin de potențial. În același fel trebuie să privim toate ființele vii ca fiind foarte prețioase, înțelegând clar în același timp că sunt afectate de boala perturbației mentale.

Ne putem aplica raționamentul de mai sus și nouă înșine, recunoscând că defectele noastre sunt în fapt defectele perturbațiilor noastre și nu ale sinelui nostru. Acest lucru ne împiedică de la identificarea cu defectele noastre și astfel de la a ne simți vinovați și inadecvați și ne ajută să ne privim perturbațiile mentale într-un mod realist și practic. Trebuie să ne recunoaștem perturbațiile mentale și să ne asumăm responsabilitatea de a le depăși, dar ca să facem asta în mod eficient, trebuie să ne distanțăm de ele. Spre exemplu, putem gândi, ‘Preocuparea de sine se află acum în mintea mea, dar nu este eu însămi. O pot distruge fără să mă distrug pe mine.’ În acest fel putem fi absolut nemiloși cu perturbațiile noastre mentale, dar putem fi buni și răbdători cu noi înșine. Nu trebuie să ne învinovățim pentru multele perturbații pe care le-am moștenit din viața noastră anterioară, dar dacă dorim ca viitorul nostru sine să se bucure de pace și fericire, este reponsabilitatea noastră să ne îndepărtăm aceste perturbații din minte.

După cum am menționat mai sus, unul dintre cele mai bune moduri de a-i privi pe ceilalți ca fiind prețioși este să ne amintim bunătatea lor. Din nou, putem obiecta, ‘Cum pot să-i văd pe alții ca fiind buni când ei se implică în atâtea activități crude și dăunătoare?’ Pentru a răspunde la această întrebare avem nevoie să înțelegem că atunci când oamenii îi rănesc pe ceilalți ei sunt controlați de perturbațiile lor mentale. Perturbațiile mentale sunt ca un puternic drog halucinogen care îi obligă pe oameni să acționeze în moduri ce sunt contrare naturii lor reale. O persoană aflată sub influența perturbațiilor nu este în toate mințile, pentru că își induce o suferință cumplită, ceea ce nimeni în toate mințile nu ar face. Toate perturbațiile mentale se bazează pe un mod eronat de a vedea lucrurile. Atunci când vedem lucrurile așa cum sunt ele cu adevărat, perturbațiile noastre mentale dispar în mod natural și minți virtuoase se manifestă în mod natural. Minți, cum ar fi iubirea și bunătatea, se bazează pe realitate și sunt o expresie a naturii noastre pure. Astfel, când îi vedem pe alții ca fiind buni, noi vedem dincolo de perturbațiile lor mentale și ne raportăm la natura lor pură, la natura lor de Buddha.

Buddha a comparat natura noastră de Buddha cu o pepită de aur în noroi, pentru că, oricât ar fi de dezgustătoare perturbațiile mentale ale unei persoane, natura reală a minții lor rămâne imaculată, la fel ca aurul pur. Până și în inima celei mai crude și mai degenerate persoane există potențialul pentru iubire, compasiune și înțelepciune nelimitată. Spre deosebire de semințele perturbațiilor noastre mentale, ce pot fi distruse, acest potențial este cu totul indestructibil și reprezintă natura pură, esențială, a fiecărei ființe vii. Ori de câte ori întâlnim alți oameni, decât să ne concentrăm asupra perturbațiilor lor, trebuie să ne concentrăm mai degrabă asupra naturii lor de Buddha. Nu numai că acest lucru ne va permite să-i vedem ca fiind speciali și unici, dar va ajuta și la scoaterea în evidență a calităților lor. Recunoscând că în viitor fiecare va deveni un Buddha, prin iubire și compasiune, vom ajuta și încuraja în mod natural acest potențial să se împlinească.

Pentru că suntem atât de familiarizați cu a ne prețui pe noi înșine mai mult decât pe ceilalți, perspectiva că toate ființele vii sunt extrem de importante nu se manifestă cu ușurință și, înainte ca ea să devină naturală, trebuie să ne antrenăm răbdători mintea, pe parcursul mai multor ani. La fel cum un ocean este format din multe picături mici de apă, colectate de-a lungul unei lungi perioade de timp, tot așa realizările iubirii și compasiunii practicanților avansați sunt rezultatul formării lor spirituale continue. Trebuie să începem prin a încerca să ne prețuim părinții, familia și prieteni apropiați, iar apoi să extindem acest sentiment asupra oamenilor din comunitatea noastră. Treptat vom crește amploarea prețuirii noastre până când va cuprinde toate ființele vii.

Este important să începem cu cercul nostru de apropiați pentru că dacă încercăm să iubim toate ființele vii la modul general, neglijând în același timp să prețuim în mod specific persoanele cu care ne asociem, prețuirea noastră va fi abstractă și lipsită de autenticitate. S-ar putea să dezvoltăm niște sentimente bune în meditație, însă acestea vor dispărea cu repeziciune odată ce ieșim din meditație, iar mintea noastră va rămâne în fond neschimbată. Totuși, dacă la finalul fiecărei sesiuni de meditație luăm o hotărâre specială să îi prețuim pe cei cu care urmează să ne petrecem timpul, iar apoi punem în practică această hotărâre, preocuparea noastră față de ei va fi întemeiată și sinceră. Prin efortul concentrat de a ne iubi cercul de apropiați, chiar și când ei ne fac viața grea, preocuparea noastră de sine va fi erodată în mod constant și noi ne vom construi treptat în minte, o bază solidă a prețuirii celorlalți. Având această bază nu ne va fi greu să ne extindem iubirea asupra tot mai multor ființe vii până când dezvoltăm iubirea și compasiunea universală a unui Bodhisattva.

Capacitatea noastră de a-i ajuta pe alții depinde și de legătura karmică pe care o avem cu ei din viața prezentă și din viețile anterioare. Cu toții avem un cerc apropiat de oameni cu care avem o legătură karmică specială în această viață. Deși trebuie să învățăm să prețuim toate ființele vii în mod egal, aceasta nu înseamnă că trebuie să tratăm pe toată lumea exact la fel. De exemplu, ar fi nepotrivit să tratăm oamenii care nu ne apreciază în același mod în care ne tratăm prietenii apropiați și familia; aceasta pentru că s-ar putea ca ei să nu accepte asta. Există și oameni care nu vor decât să fie lăsați în pace sau cărora nu le face plăcere nici o afișare a afecțiunii. Iubirea pentru ceilalți este în principal o atitudine a minții, iar modul în care o exprimăm depinde de nevoile, dorințele și situațiile în care se găsește fiecare persoană, la fel și de legătura karmică pe care o avem cu ei. Nu putem să ne îngrijim de toată lumea în mod fizic, dar putem dezvolta o atitudine de grijă față de toate ființele. Acesta este principalul punct de antrenare a minții. Antrenându-ne mintea în acest mod, în cele din urmă vom deveni un Buddha și vom avea puterea reală de a proteja toate ființele vii.

Prin contemplarea atentă asupra tuturor punctelor de mai sus, ajungem la următoarea concluzie:

Pentru că toate ființele vii sunt valoroase pentru mine, eu trebuie să le prețuiesc și să le cinstesc.

Trebuie să privim această determinare ca pe o sămânță și să o păstrăm mereu în mintea noastră, hrănind-o până va crește să fie sentimentul spontan de prețuire în mod egal a noastră înșine și a tuturor ființelor vii. Această realizare se numește ‘egalizarea sinelui cu ceilalți.’ Așa cum ne prețuim propria pace și fericire, la fel trebuie să prețuim pacea și fericirea tuturor ființelor vii; și la fel cum ne străduim să ne eliberăm pe noi înșine de suferință și probleme, tot așa trebuie să ne străduim să îi eliberăm și pe ceilalți.

CULTIVÂND UMILINȚA

Bodhisattva Langri Tangpa a spus:

Ori de câte ori mă asociez cu ceilalți,

Fie să mă consider ca persoana cea mai puțin importantă.

Prin aceste cuvinte Langri Tangpa ne încurajează să ne dezvoltăm mintea umilinței și să ne vedem pe noi înșine ca fiind mai puțin important și mai puțin prețios decât ceilalți. Așa cum am menționat mai sus, calitatea unui lucru de a fi prețios nu este intrinsecă, ci este dependentă de karma unei persoane. Datorită legăturii karmice speciale a unei mame cu copiii săi aceștia îi sunt prețioși în mod natural. Pentru un practicant ce caută iluminarea toate ființele vii sunt prețioase în mod egal, atât pentru imensa lor bunătate cât și pentru că acționează ca obiecte supreme pentru dezvoltarea și creșterea realizărilor sale spirituale. Pentru un astfel de practicant nicio ființă, nici măcar o insectă, nu este inferioară sau mai puțin importantă. Ne-am putea întreba: în cazul în care calitatea de a fi prețios depinde de karma, este pentru că un practicant ce se află în căutarea iluminării are o legătură karmică cu toate ființele de le percepe ca fiind prețioase? Practicantul dezvoltă această perspectivă specială prin contemplarea motivelor corecte care duc la maturizarea potențialului său karmic pentru a putea să vadă toate ființele vii ca fiind prețioasa lui mamă. În realitate toate ființele vii sunt mamele noastre, astfel încât desigur că suntem legați karmic cu ele, dar din cauza ignoranței noastre habar nu avem că ele sunt mamele noastre.

În general, am prefera cu toții să ne bucurăm de un statut social înalt și de o bună reputație, și suntem puțin spre deloc interesați să fim umili. Practicanții, așa ca Langri Tangpa, sunt total opusul. Ei caută în fapt poziții subordonate și le doresc celorlalți să se bucure de fericirea unui statut mai înalt. Sunt trei motive pentru care astfel de practicanți se străduiesc să cultive umilința. Întâi, dacă practicăm umilința nu ne consumăm meritul pe realizări lumești, ci îl păstrăm pentru dezvoltarea realizărilor interioare. Resursa noastră de merit este limitată, așa încât dacă îl irosim pe bunuri materiale, reputație, popularitate sau putere, nu ne va mai rămâne în minte suficientă energie pozitivă pentru a atinge realizări spirituale profunde. În al doilea rând, prin practicarea umilinței și dorindu-le celorlalți să se bucure de statut superior, acumulăm o cantitate mare de merit. Trebuie să înțelegem că acum este timpul să acumulăm merit, nu să îl irosim pe plăceri lumești. În al treilea rând, trebuie să practicăm umilința pentru că sinele sau eul pe care îl vedem în mod normal nu există. Trebuie să ne vedem sinele sau eul - obiectul prețuirii noastre de sine - ca fiind cel mai de jos, ca fiind ceva ce trebuie să neglijăm sau să uităm. În acest fel preocuparea noastră de sine va deveni din ce în ce mai slabă, iar iubirea noastră pentru ceilalți va crește.

Deși mulți practicanți practică umilința, totuși ei vor accepta orice poziție socială care le permite să fie de folos cât mai multor ființe vii. Un astfel de practicant poate deveni un puternic, bogat și respectat membru al societății, dar motivația lui în acest sens va fi numai înspre folosul celorlalți. Realizările lumești nu îl atrag deloc, pentru că le vede ca fiind amăgitoare și ca pe o pierdere din meritul său. Chiar dacă ar fi să devină rege, el și-ar considera toată averea ca aparținând celorlalți, iar în inima sa va continua să îi vadă pe ceilalți ca fiind supremi. Pentru că nu s-ar agăța de poziția sau de bunurile sale ca aparținându-i, acestea nu ar duce la epuizarea meritului său.

Trebuie să practicăm umuilința chiar și când ne asociem cu cei care conform convențiilor sociale ne sunt egali sau inferiori. Pentru că nu putem vedea mințile altora, noi nu știm cine este în fapt o ființă realizată și cine nu este. Cineva poate să nu aibă o poziție înaltă în societate, dar dacă în inima sa păstrează o bunătate iubitoare față de toate ființele vii, în realitate este o ființă realizată. Mai mult, Buddhașii au abilitatea de a se manifesta în orice formă pentru a ajuta ființele vii, iar dacă nu suntem noi înșine un Buddha, nu avem cum să știm cine este o emanație a unui Buddha și cine nu este. Nu putem să spunem cu certitudine dacă nu cumva cel mai bun prieten sau cel mai mare dușman al nostru, mama noastră, sau chiar câinele nostru nu este cumva o emanație. Faptul că simțim că cunoaștem foarte bine pe cineva și l-am văzut comportându-se într-un mod perturbat nu înseamnă că este o persoană obișnuită. Ceea ce vedem este o reflecție a minții noastre. O minte obișnuită, perturbată, va percepe în mod natural o lume populată cu persoane obișnuite și perturbate.

Numai când ne purificăm mintea vom fi capabili să vedem ființele pure, sfinte, în mod direct. Până atunci nu putem ști cu siguranță dacă cineva este sau nu este o emanație. Poate că toți cei pe care îi cunoaștem sunt emanații ale unui Buddha! Acest lucru poate să pară destul de improbabil, dar asta numai pentru că suntem obișnuiți să privim oamenii ca fiind obișnuiți. Pur și simplu nu știm. Tot ce putem spune, în mod realist, este că cineva poate fi o emanație, după cum poate să nu fie. Acesta este un mod de gândire foarte util, deoarece, dacă credem că cineva ar putea fi o emanație a unui Buddha, atunci îl vom respecta în mod natural și vom evita să-i facem rău. Din punctul de vedere al efectului pe care îl are asupra minții noastre, a gândi că cineva ar putea să fie un Buddha este aproape același lucru cu a gândi că persoana respectivă este un Buddha. Deoarece singura persoană despre care știm cu siguranță că nu este un Buddha suntem noi înșine, prin antrenare în acest mod de gândire, vom ajunge treptat să-i privim pe toți ceilalți ca fiind superiori, și mult mai prețioși decât noi înșine.

Văzându-ne pe noi înșine ca fiind cei mai de pe urmă nu este ușor de acceptat la început. Când întâlnim un câine, de exemplu, trebuie să ne vedem ca fiind inferiori câinelui? Putem să ne gândim la povestea Maestrului Buddhist Asanga, care a întâlnit un câine care era pe moarte și care s-a dovedit a fi în realitate o emanație a lui Buddha Maitreya. În fața noastră câinele poate să apară ca un animal obișnuit, dar adevărul este ca nu cunoaștem natura lui reală. Poate că și câinele a fost emanat de către Buddha pentru a ne ajuta să dezvoltăm compasiune. Deoarece nu putem ști cu siguranță, decât să ne pierdem timpul speculând cum câinele ar putea fi un animal obișnuit sau o emanație, trebuie să gândim pur și simplu: ‘Acest câine ar putea fi o emanație a lui Buddha.’ Din acest punct de vedere ne putem gândi că îi suntem inferior câinelui, iar acest gând ne va proteja împotriva oricăror sentimente de superioritate.

Unul dintre avantajele umilinței este că ne permite să învățăm de la toată lumea. O persoană mândră nu poate învăța de la alți oameni pentru că simte că deja știe mai bine decât ei. Pe de altă parte, o persoană modestă, care respectă pe toată lumea, și recunoaște că ceilalți pot fi chiar emanații ale lui Buddha, are deschiderea minții spre a învăța de la toată lumea și în orice situație. La fel cum apa nu se acumulează pe vârfuri de munte, calitățile și binecuvântările nu se pot aduna pe vârfurile pietroase ale mândriei. Dacă, în schimb, menținem o atitudine modestă, respectuoasă față de toată lumea, calitățile și inspirația ne vor curge în minte, la fel cum pâraiele curg într-o vale.

La fel ca păunii despre care se spune că prosperă mâncând plante care sunt otrăvitoare pentru alte păsări, practicanții spirituali sinceri pot să găsească un folos în orice împrejurare apărută în viața de zi cu zi.

Schimbarea Sinelui cu Ceilalți

Pe când cele două capitole anterioare explică practica a ceea ce se numește ‘egalizarea sinelui cu ceilalți’, adică, prețuirea celorlalte ființe vii la fel de mult ca pe noi înșine, acest capitol ne prezintă cum să ne schimbăm sinele cu ceilalți. Aceasta înseamnă că renunțăm la preocuparea de sine - egoismul - și ajungem să îi prețuim numai pe ceilalți. Pentru că principalele obstacole în calea atingerii acestei realizări sunt propriile noastre perturbații mentale, voi explica acum cum ne putem depăși perturbațiile mentale, și în mod special preocuparea de sine.

În mod normal noi împărțim lumea exterioară în ceea ce considerăm a fi bun sau de valoare, rău sau lipsit de valoare ori nici una dintre acestea. De cele mai multe ori aceste distincții sunt incorecte sau au foarte puțin sens. Spre exemplu, modul nostru obișnuit de a împărți oamenii pe categorii, ca prieteni, dușmani și străini, în funcție de cum ne fac să ne simțim, este în același timp incorect și un mare obstacol în calea dezvoltării iubirii imparțiale pentru toate ființele. Decât să ne ținem atât de strâns de distincțiile legate de lumea exterioară, ar fi de departe mai benefic dacă am învăța să deosebim între stările valoroase și cele lipsite de valoare ale minții.

Pentru a depăși o anumită perturbație mentală, avem nevoie să o putem identifica în mod corect și să o distingem clar de celelalte stări ale minții. Este destul de ușor să identificăm perturbațiile mentale, cum ar fi furia sau gelozia, și să vedem în ce fel ne fac rău. Perturbațiile, cum ar fi atașamentul, mândria, agățarea de sine și preocuparea de sine, însă, sunt mult mai greu de recunoscut și pot fi ușor confundate cu alte stări ale minții. De exemplu, avem numeroase dorințe, însă nu toate sunt motivate de atașamentul doritor. Putem avea dorința de a dormi, de a mânca, de a ne întâlni prietenii sau de a medita, fără a fi influențați de atașament. O dorință ce este atașament, ne tulbură mintea dar, deoarece ne poate afecta în moduri subtile, indirecte, ne poate fi greu să o recunoaștem, atunci când se manifestă în mintea noastră.

CE ESTE PREOCUPAREA DE SINE?

Dintre toate nenumăratele gânduri conceptuale ce se manifestă din oceanul minții noastre rădăcină, cel mai dăunător este preocuparea de sine, iar cel mai folositor este prețuirea celorlalți. Ce este, mai precis, preocuparea de sine? Preocuparea de sine este mintea noastră care gândește ‘Eu sunt important’, în timp ce îi neglijează pe ceilalți. Este definită ca fiind o minte ce se consideră pe sine ca fiind foarte importantă și prețioasă, și care se dezvoltă din aparența existenței cu adevărat a sinelui. Perturbația mentală a preocupării de sine funcționează aproape tot timpul în mintea noastră, și este la originea experienței noastre samsarice.

Preocuparea de sine este cea care ne face să simțim că fericirea și libertatea noastră sunt mai importante decât ale oricui altcuiva, că dorințele și sentimentele noastre contează mai mult și că propriile noastre experiențe de viață sunt mai interesante. Din cauza preocupării de sine ne deranjează când suntem criticați sau insultați, dar nu ne deranjează când este criticat un necunoscut, și ne putem chiar bucura când cineva care ne displace este insultat. Atunci când suferim simțim că cel mai important lucru din lume este să ne oprim suferința cât mai curând posibil, dar suntem de departe mult mai răbdători atunci când suferă altcineva. Suntem atât de familiarizați cu preocuparea de sine încât ne vine greu să ne imaginăm viața fără ea - pentru noi este la fel de naturală precum respirația. Totuși, dacă verificăm cu înțelepciunea noastră, vom vedea că preocuparea de sine este o minte absolut eronată, fără nicio bază în realitate. Nu există nici un fel de motive valide pentru a gândi că suntem mult mai importanți decât ceilalți. Pentru Buddhași, care au minți pure și văd lucrurile exact așa cum sunt, toate ființele sunt la fel de importante.

Preocuparea de sine este o conștientizare greșită pentru că obiectul observației sale, sinele sau eul existent în mod intrinsec, nu există. Sinele sau eul existent în mod intrinsec, sinele sau eul pe care îl vedem în mod normal, și sinele sau eul existent cu adevărat, sunt sinonime. Dacă ne observăm mintea, atunci când preocuparea de sine se manifestă cu putere, ca de exemplu atunci când ne este frică, când suntem jenați sau indignați, vom vedea că avem o percepție foarte pregnantă a eului. Din cauza ignoranței agățării de sine, eul nostru ne pare a fi o entitate reală, solidă, existentă ca atare, independent de trupul sau mintea noastră. Acest eu independent se numește ‘eul existent în mod intrinsec’, și nu există deloc. Eul de care ne agățăm cu atât de multă putere, pe care îl prețuim atât de mult, și căruia ne dedicăm viața, slujindu-l și protejându-l, nu este decât o plăsmuire a ignoranței noastre. Dacă reflectăm profund asupra acestui punct, vom realiza cât de ridicol este să ne preocupăm cu ceva ce nu există. O explicație asupra modului în care eul existent în mod intrinsec nu există este dată în capitolul cu privire la bodhichitta supremă.

Din cauza amprentelor agățării de sine acumulate încă din timpuri fără de început, orice apare minții noastre, inclusiv eul nostru, pare a fi de sine stătător. Agățându-ne de propriul sine, ca fiind existent în mod intrinsec, ne agățăm de sinele altora ca fiind existent în mod intrinsec, iar apoi ne imaginăm sinele și pe ceilalți ca fiind diferiți în mod intrinsec. Apoi generăm preocuparea de sine, care în mod instinctiv se simte că ‘Eu sunt foarte important și prețios.’ În concluzie, agățarea noastră de sine sesizează eul nostru ca fiind existent în mod intrinsec, iar preocuparea de sine prețuiește apoi acel eu existent în mod intrinsec mai mult decât pe toți ceilalți. Pentru ființele obișnuite, agățarea de sine și preocuparea de sine sunt foarte strâns relaționate și sunt aproape contopite. Putem spune că ambele sunt tipuri de ignoranță pentru că ambele sesizează în mod eronat un obiect neexistent, sinele existent în mod intrinsec. Deoarece orice acțiune determinată de aceste minți este o acțiune contaminată, care cauzează renașterea în samsara, este corect și să spunem că pentru ființele obișnuite atât agățarea de sine cât și preocuparea de sine sunt rădăcina samsarei.

Există un mod mult mai subtil de preocupare de sine, care nu este asociat agățării de sine și care, prin urmare, nu este un tip de ignoranță. Acest fel de preocupare de sine există în mințile practicanților Hinayana, care au abandonat în întregime ignoranța agățării de sine și toate celelalte perturbații mentale, și au atins nirvana. Totuși ei încă au o formă subtilă de preocupare de sine, care se manifestă din amprentele lăsate în minte de agățarea de sine și care îi împiedică să lucreze spre binele tuturor ființelor vii. O explicație a acestui fel de preocupare de sine nu se regăsește printre obiectivele acestei cărți. Aici, preocuparea de sine se referă la preocuparea de sine a ființelor obișnuite, care este o minte perturbată, ce se preocupă de un sine neexistent și îl vede ca fiind de o importanță majoră.

GREȘELILE PREOCUPĂRII DE SINE

Este imposibil de găsit o singură problemă, nenorocire sau experiență dureroasă care să nu se manifeste din preocuparea de sine. Așa cum spune Bodhisattva Shantideva:

Toată fericirea din lume

Se manifestă din dorința ca ceilalți să fie fericiți,

Iar toată suferința din lume

Se manifestă din dorința de a fi fericiți noi înșine.

Cum trebuie să înțelegem asta? Așa cum am menționat mai devreme, toate experiențele noastre sunt efectele acțiunilor pe care le-am întreprins în trecut: experiențele plăcute sunt efecte ale acțiunilor pozitive, iar experiențele neplăcute sunt efecte ale acțiunilor negative. Suferințele nu ne sunt date ca pedeapsă. Ele vin toate din mintea noastră preocupată de sine, care dorește să fim fericiți în timp ce neglijează fericirea celorlalți. Sunt două moduri de a înțelege acest lucru. Primul, mintea preocupată de sine este creatoarea tuturor suferințelor și problemelor noastre; al doilea, preocuparea de sine este baza pentru a experimenta toate suferințele și problemele.

Suferim pentru că în viețile anterioare, motivați de intenția egoistă - preocupați de sine, am întreprins acțiuni care au făcut ca alții să experimenteze suferință. Ca urmare a acestor acțiuni, acum trecem prin suferințele și problemele prezente. De aceea, creatorul real al tuturor suferințelor noastre este mintea noastră preocupată de sine. Dacă nu ne-am fi angajat niciodată în acțiuni negative, ar fi imposibil să experimentăm vreun efect negativ. Toate acțiunile negative sunt motivate de perturbații mentale care, la rândul lor, se manifestă din preocuparea de sine. Mai întâi dezvoltăm gândul, ‘eu sunt important’, și de aceea simțim că împlinirea dorințelor noastre este de importanță primordială. Apoi ne dorim pentru noi înșine ceea ce pare atrăgător, dezvoltând atașament, simțim aversiune față de ceea ce pare neatrăgător, dezvoltând furie și simțim indiferență față de ceea ce apare neutru, dezvoltând ignoranță. Toate celelalte perturbații mentale se manifestă din acestea trei. Agățarea de sine și preocuparea de sine sunt rădăcinile arborelui suferinței, perturbații cum ar fi furia și atașamentul sunt tulpina acestuia, acțiunile negative sunt ramurile sale, iar suferințele și durerile samsarei sunt fructul său amar.

Înțelegând cum se dezvoltă perturbațiile mentale, putem vedea că preocuparea de sine este nucleul negativității și suferinței noastre. Nesocotind fericirea celorlalți și urmărindu-ne în mod egoist propriile interese, noi întreprindem multe acțiuni non-virtuoase, care au ca efect numai suferințe. Dacă urmărim lanțul cauză-efect, vom găsi că toate dificultățile maladiilor, bolilor, dezastrelor naturale și ale războaielor au la bază preocuparea de sine. Este imposibil să experimentăm suferința bolii sau oricare altă nenorocire dacă, la un moment dat în trecut, nu i-am fi creat cauza, care este în mod necesar o acțiune non-virtuoasă, determinată de preocuparea de sine.

Nu trebuie să înțelegem prin asta că suferința cuiva ar fi din propria sa vină și că de aceea nu ar fi potrivit să simțim compasiune pentru persoana respectivă. Ființele vii desfășoară acțiuni negative determinate de perturbațiile mentale, și ori de câte ori sunt sub influența acestor perturbații, nu dețin controlul minții lor. Dacă un pacient care suferă de o boală psihică s-ar lovi cu capul de perete și s-ar răni, medicii nu ar refuza să îl trateze, pe motiv că și-a cauzat singur rău. La fel, dacă într-o viață anterioară cineva a întreprins o acțiune negativă al cărei rezultat se manifestă acum printr-o boală serioasă, aceasta nu este un motiv ca noi să nu simțim compasiune pentru persoana respectivă. Când înțelegem că ființele vii nu sunt libere de perturbațiile mentale, care sunt cauza tuturor suferințelor lor, compasiunea noastră devine mult mai puternică. Ca să putem să îi ajutăm cu adevărat pe ceilalți, avem nevoie de o intenție de o profundă compasiune, ce dorește să îi elibereze pe toți de suferință și de cauzele acesteia.

De asemenea, toate problemele și suferințele pe care le experimentăm au la bază mintea preocupării de sine. De exemplu, atunci când nu își pot îndeplini dorințele, mulți oameni trăiesc depresie, descurajare, nefericire și durere mentală, unii voind chiar să-și ia viața, și asta pentru că preocuparea lor de sine crede că propriile lor dorințe sunt atât de importante. Astfel, preocuparea de sine este principalul responsabil pentru problemele lor. Fără preocuparea de sine, nu ar exista baza experimentării acestui fel de suferințe.

Nu este greu să vedem cum preocuparea de sine pe care o manifestăm în această viață ne cauzează suferință. Toată lipsa de armonie, toată discordia și cearta vin din preocuparea de sine a celor implicați. Datorită preocupării de sine ținem cu tărie la ideile și interesele noastre și nu suntem dispuși să privim o situație din alt punct de vedere. În consecință, ne înfuriem cu ușurință, și ne dorim să le facem rău celorlalți, verbal sau chiar fizic. Preocuparea de sine ne face să ne simțim deprimați atunci când dorințele noastre nu se împlinesc, dăm greș în ambițiile noastre sau viața noastră nu urmează cursul pe care ni l-am dorit. Dacă examinăm toate situațiile în care ne-am simțit nefericiți vom descoperi că sunt caracterizate printr-o preocupare excesivă pentru bunăstarea noastră. Dacă ne pierdem locul de muncă, locuința, reputația sau prietenii ne simțim triști, dar numai pentru că ne prețuim profund pe noi înșine. Nu suntem nici pe departe la fel de preocupați când alți oameni își pierd locurile de muncă sau sunt despărțiți de prietenii lor.

În sine, condițiile externe nu sunt nici bune nici rele. De exemplu, despre avere se gândește în general că ar fi de dorit, dar dacă suntem puternic atașați de avere, ne va cauza numai multe griji și va servi la diminuarea meritului nostru. Pe de altă parte, dacă mintea noastră este guvernată în general de preocuparea față de ceilalți, chiar și pierderea banilor noștri poate fi de folos, pentru că ne oferă atât prilejul de a înțelege suferința celor ce se află în situații asemănătoare, cât și mai puține distrageri de la practica noastră spirituală. Chiar și dacă am împlini toate dorințele preocupării de sine, nu există garanția că vom fi fericiți, pentru că fiecare realizare samsarică aduce după sine probleme noi și conduce inevitabil către dorințe noi. Urmărirea neobosită a dorințelor noastre egoiste este ca și când am bea apă sărată pentru a ne astâmpăra setea. Cu cât cedăm dorințelor noastre, cu atât mai mare ne va fi setea.

Atunci când oamenii își iau viața, este de obicei pentru că dorințele lor nu au fost îndeplinite, iar acest lucru a fost de nesuportat pentru ei numai pentru că preocuparea de sine i-a făcut să simtă că dorințele lor sunt cel mai important lucru din lume. Faptul că ne luăm atât de în serios dorințele și planurile și că suntem incapabili să învățăm din greutățile pe care ni le aduce viața este tot din cauza preocupării de sine. Nu devenim în mod necesar mai buni îndeplinindu-ne dorințele de succes lumesc; e în egală măsură probabil să dezvoltăm calități care contează cu adevărat - cum ar fi înțelepciunea, răbdarea și compasiunea - atât prin nereușitele noastre, cât și prin succesele noastre.

Adesea simțim că altcineva ne face să fim nefericiți, și putem dezvolta chiar resentimente. Dacă privim însă cu atenție situația, vom constata că întotdeauna răspunzătoare pentru nefericirea noastră este atitudinea noastră mentală. Acțiunile altei persoane ne fac nefericiți numai dacă le permitem să stimuleze în noi o reacție negativă. Critica, de exemplu, nu are în sine nicio putere de a ne răni; ne simțim jigniți numai din cauza preocupării de sine. Prin preocuparea de sine suntem atât de dependenți de părerile și aprobarea celorlalți, încât ne pierdem libertatea de a răspunde și de a acționa în modul cel mai constructiv.

Uneori simțim că motivul pentru care suntem nefericiți este faptul că o persoană pe care o iubim are necazuri. E important însă să ne amintim că în prezent iubirea noastră față de ceilalți este aproape fără excepție combinată cu atașament, care este în sine o minte egocentrică. Iubirea pe care părinții o simt în general pentru copiii lor, de exemplu, este profundă și autentică, dar nu este întotdeauna iubire pură. Această iubire este combinată cu sentimente cum ar fi nevoia de a fi iubit și apreciat în schimb, convingerea despre copiii lor că ar fi cumva parte din ei înșiși, o dorință de a-i impresiona prin copiii lor pe ceilalți oameni, și speranța că într-o zi copiii vor îndeplini ambițiile și dorințele părinților. Uneori este foarte dificil să distingem între dragostea și atașamentul față de alții, iar atunci când putem face această distincție vedem că atașamentul este cel care, în mod invariabil, ne cauzează suferința. Iubirea pură și necondiționată nu cauzează niciodată durere sau îngrijorare, ci numai pace și bucurie.

Toate problemele societății omenești, cum ar fi războiul, criminalitatea, poluarea, dependența de droguri, sărăcia, nedreptatea și lipsa armoniei în familii, sunt rezultatul preocupării de sine. Considerând că numai ființele omenești contează, și că lumea naturii există spre a servi dorințelor omenești, am ajuns să eliminăm mii de specii de animale și să poluăm planeta în asemenea măsură, încât există un mare pericol ca în curând ea să fie improprie chiar și vieții umane. Dacă toată lumea ar practica prețuirea celorlalți, multe dintre problemele majore ale lumii ar fi rezolvate în interval de câțiva ani.

Preocuparea de sine este ca un lanț de fier care ne ține blocați în samsara. Motivul fundamental pentru suferința noastră este faptul că ne aflăm în samsara, și ne aflăm în samsara deoarece creăm în mod continuu acțiunile perturbate, egocentrice, care perpetuează ciclul de renașteri necontrolate. Samsara este experiența unei minți egocentrice. Cele șase tărâmuri ale samsarei, de la tărâmul zeilor până la tărâmul iadului, sunt proiecții similare viselor ale unei minții distorsionate de preocuparea de sine și de agățarea de sine. Făcându-ne să vedem viața ca pe o luptă constantă pentru a ne servi și a ne proteja propriul eu, aceste două minți ne determină să întreprindem nenumărate acțiuni distructive care ne țin prizonieri în coșmarul samsarei. Cât timp nu vom distruge aceste două minți, nu vom cunoaște libertatea sau fericirea adevărată, nu ne vom afla în controlul minții noastre, și nu vom fi niciodată feriți de pericolul unei renașteri inferioare.

A ne controla preocuparea de sine, chiar și numai temporar, este de mare valoare. Toate grijile, anxietatea și tristețea se bazează pe preocuparea de sine. În momentul în care renunțăm la îngrijorarea obsesivă pentru propria bunăstare, în mod natural mintea noastră se relaxează și devine mai ușoară. Chiar și dacă primim vești proaste, dacă reușim să ne depășim reacția obișnuită de centrare pe sine, mintea noastră va rămâne liniștită. Pe de altă parte, dacă nu reușim să ne înfrângem preocuparea de sine, chiar și cele mai neînsemnate lucruri ne deranjează. Dacă un prieten ne critică, ne supărăm imediat, iar frustrarea legată până și de cele mai mărunte dorințe ale noastre ne descurajează. Când un Învățător al Dharmei spune ceva ce nu vrem să auzim este posibil să ne supărăm pe el sau chiar să ne pierdem credința. Mulți oameni devin foarte neliniștiți doar pentru că le intră în cameră un șoarece. Șoarecii nu mănâncă oameni, deci ce motiv de supărare ar fi? Este numai mintea neroadă a preocupării de sine care ne tulbură. Dacă am iubi șoarecele la fel de mult cum ne iubim pe noi înșine, l-am considera binevenit în camera noastră, gândindu-ne, ‘Are același drept de a se afla aici ca și mine!’

Pentru cei care aspiră să devină iluminați, cel mai mare defect este preocuparea de sine. Preocuparea de sine este principalul obstacol în calea prețuirii celorlalți. A nu-i prețui pe ceilalți este principalul obstacol în calea dezvoltării marii compasiuni, iar lipsa marii compasiuni este principalul obstacol în a dezvolta bodhichitta și a păși pe calea spre iluminare - calea Mahayana. Dat fiind că bodhichitta este principala cauză a marii iluminări, vedem astfel că preocuparea de sine este și principalul obstacol în calea realizării stării de Buddha.

Chiar dacă suntem de acord că în mod obiectiv nu suntem mai importanți decât nimeni altcineva și că preocuparea de sine are multe defecte, tot este posibil să o considerăm indispensabilă. Dacă nu ne prețuim și nu avem grijă de noi înșine, cu siguranță nimeni altcineva nu o va face! Acesta este un mod de gândire eronat. Chiar dacă este adevărat că e necesar să avem grijă de noi înșine, nu este nevoie să o facem din preocupare de sine. A avea grijă de noi nu înseamnă preocupare de sine. Putem avea grijă de sănătatea noastră, putem avea un loc de muncă și să ne îngrijim de casa și proprietățile noastre doar din preocupare pentru bunăstarea celorlalți. Dacă ne considerăm corpul drept un instrument prin care putem acționa în beneficiul celorlalți, îl putem hrăni, îmbrăca, spăla și odihni, totul fără preocupare de sine. Așa cum un șofer de ambulanță poate avea grijă de mașina sa fără să o privească ca și cum ar fi a sa, la fel putem să avem grijă de trupul și bunurile noastre, în beneficiul celorlalți. Singurul fel în care putem să ne îngrijim cu adevărat de toate ființele vii este să devenim un Buddha, iar forma umană este cel mai bun vehicul posibil pentru a realiza acest lucru. De aceea, este necesar să ne îngrijim trupul. Dacă facem acest lucru cu motivația bodhichittei, toate acțiunile noastre de a-l îngriji vor deveni parte a căii spre iluminare.

Este posibil să confundăm uneori preocuparea de sine cu încrederea în sine și respectul de sine, însă de fapt ele nu au nicio legătură. Nu din respect de sine ne dorim întotdeauna ce este mai bine pentru noi înșine, după cum nu din respect de sine îi amăgim și îi exploatăm pe alții, sau evităm să ne îndeplinim responsabilitățile față de ei. Dacă verificăm cu onestitate vom vedea că este preocuparea de sine cea care ne face să acționăm în moduri ce ne privează de respect de sine și ne subminează încrederea în noi înșine. Unii oameni sunt mânați de preocuparea de sine pe panta alcoolismului și a dependenței de droguri, în acest timp pierzându-și orice urmă de respect de sine. Pe de altă parte, cu cât îi prețuim mai mult pe ceilalți și acționăm în beneficiul lor, cu atât mai mari ne vor deveni respectul și încrederea în noi înșine. Jurământul unui Bodhisattva, în care acesta își ia angajamentul să depășească toate defectele și limitările, să realizeze toate calitățile bune și să depună efort până când toate ființe sunt eliberate din suferințele samsarei, este expresia unei imense încrederi în sine, mult dincolo de cea a oricărei ființe egocentrice.

Ne putem întreba și ‘Dacă nu aș avea niciun fel de preocupare de sine, nu ar însemna oare asta că nu mă plac pe mine însămi? Cu siguranță este necesar să mă accept și să mă iubesc pe mine însămi, pentru că dacă nu mă pot iubi pe mine, cum i-aș putea iubi pe ceilalți?’ Acesta este un punct important. În Antrenarea Minții în Șapte Puncte, Geshe Chekawa explică un număr de angajamente care servesc drept ghid pentru practicanții antrenamentului minții. Primul dintre acestea spune: ‘Nu permite ca practica ta de antrenament al minții să provoace un comportament inadecvat’. Acest angajament îi îndeamnă pe acești practicanți să fie fericiți cu ei înșiși. Dacă suntem excesiv de autocritici, ne vom întoarce împotriva noastră și ne vom descuraja, iar acest lucru va face să ne fie foarte greu să ne întoarcem mintea către prețuirea celorlalți. Deși este necesar să fim conștienți de defectele noastre, nu trebuie să ne urâm pe noi înșine pentru ele. Acest angajament ne îndeamnă și să avem grijă de noi înșine și să ne asigurăm nevoile. Dacă încercăm să trăim fără necesitățile de bază, cum ar fi hrană suficientă și adăpost, ne-am pune în pericol sănătatea și ne-am submina capacitatea de a face bine celorlalți. Mai mult, dacă oamenii ne văd comportându-ne într-un mod extrem, ar putea concluziona că suntem dezechilibrați și în consecință nu vor avea încredere și nu vor crede ce spunem, iar în astfel de împrejurări nu vom fi în măsură să îi ajutăm. Abandonarea completă a preocupării de sine nu este ușoară și durează mult timp. Dacă nu suntem fericiți cu noi înșine sau ne neglijăm prostește bunăstarea, nu vom avea nici încrederea și nici energia de a ne angaja într-o transformare spirituală radicală.

În momentul în care ne eliberăm de preocuparea de sine nu ne pierdem dorința de a fi fericiți, însă înțelegem că fericirea reală se găsește în a fi de folos celorlalți. Am descoperit un izvor nesecat de fericire în mintea noastră - iubirea noastră pentru ceilalți. Condițiile externe dificile nu ne deprimă, iar condițiile plăcute nu ne încântă prea mult, pentru că suntem capabili să le transformăm și să ne bucurăm de amândouă. În locul preocupării pentru acumularea de bunuri exterioare, dorința noastră de fericire este canalizată înspre decizia de a atinge iluminarea, înțelegând că doar așa putem realiza fericirea pură. Deși aspirăm să ne bucurăm de beatitudinea supremă a iluminării depline, o facem doar de dragul celorlalți, pentru că iluminarea este doar mijlocul prin care ne putem îndeplini dorința reală, aceea de a acorda această fericire asupra tuturor ființelor. Când devenim un Buddha, fericirea din noi radiază compasiune la infinit, hrănind toate ființele și apropiindu-le treptat de această stare.

Pe scurt, preocuparea de sine este o minte fără valoare și utilitate. Putem fi foarte inteligenți, însă dacă suntem preocupați doar de bunăstarea noastră, nu ne vom putea îndeplini dorința elementară de a fi fericiți. În fapt, preocuparea de sine ne prostește. Ne aduce nefericire în această viață, ne corupe la nenumărate acțiuni negative care vor aduce suferință în viețile viitoare, ne leagă de samsara și ne blochează calea spre iluminare. Prețuirea celorlalți are efectul opus. Dacă îi prețuim numai pe ceilalți vom fi fericiți în această viață, ne vom angaja în multe acțiuni virtuoase care vor aduce fericire în viețile viitoare, ne vom elibera de perturbațiile mentale care ne țin în samsara și vom dezvolta în scurt timp toate calitățile necesare pentru a atinge iluminarea deplină.

CUM SĂ OPRIM DEZVOLTAREA PREOCUPĂRII DE SINE

Dacă am realiza vacuitatea, lipsa completă a lucrurilor pe care le vedem în mod normal - cu privire la care există o explicație detaliată în capitolul Bodhichitta Supremă - am gândi din inimă ‘Obiectul preocupării de sine este numai sinele pe care îl văd în mod normal, care în fapt nu există. Așa că trebuie să mă opresc din a dezvolta preocuparea de sine, pentru că obiectul său - sinele pe care îl văd în mod obișnuit - nu există.’ Apoi medităm asupra acestei decizii, din nou și din nou. În afara meditației nu ne îngăduim să ne preocupăm de sinele pe care îl vedem în mod obișnuit, amintindu-ne că acesta nu există. Practicând susținut această metodă specială, care reprezintă o învățătură orală, putem opri destul de ușor dezvoltarea prețuirii de sine.

Însă, cum am spus mai sus, abandonarea preocupării de sine nu este ușoară în general, așa că în cele ce urmează va fi explicat în detaliu cum oprim dezvoltarea preocupării de sine. Din inimă, repetăm mental, din nou și din nou, instrucțiunile explicate mai sus cu privire la defectele preocupării de sine și beneficiile prețuirii celorlalți. Având deja familiaritate în a reflecta asupra semnificației acestor instrucțiuni, luăm decizia fermă de a nu ne permite să gândim și să credem că suntem mai importanți decât alții. Apoi medităm asupra acestei decizii. Trebuie să practicăm încontinuu această contemplație și meditație, iar între sesiunile de meditație să facem eforturi să ne punem decizia în practică.

Odată ce am luat hotărârea de a ne depăși preocuparea de sine, pasul următor este să o recunoaștem în momentul în care se manifestă în mintea noastră. Pentru asta, trebuie să ne analizăm mintea zi și noapte. Așa că trebuie să practicăm ca Geshe Ben Gungyal, și să ne supraveghem mintea în tot ceea ce gândim și ce facem. De obicei observăm ce fac ceilalți, ar fi însă mult mai bine dacă am fi tot timpul atenți la ce gândește și crede mintea noastră. Când muncim, vorbim, ne relaxăm, studiem Dharma, o parte din mintea noastră trebuie să fie mereu atentă la gândurile care apar minții. De îndată ce perturbația preocupării de sine este pe cale să se manifeste, trebuie să o oprim imediat. Dacă surprindem o perturbație în primele sale faze, este destul de ușor să o oprim, dar dacă îi permitem să se dezvolte complet va deveni foarte dificil de controlat.

Una dintre perturbațiile mentale cele mai distructive este preocuparea de sine. Motivul pentru care dezvoltăm în mod natural preocuparea de sine este că nu am depus niciodată efort pentru a învăța cum să oprim dezvoltarea ei inițială. Dacă ne observăm mintea de îndată ce începe să se concentreze pe obiectul preocupării de sine, anume sinele sau eul nostru existent în mod intrinsec, este destul de ușor să prevenim manifestarea preocupării de sine și să ne canalizăm gândurile într-o direcție mai constructivă. Tot ce avem de făcut e să ne spunem ‘Acesta este un mod neadecvat de a gândi care va da naștere numaidecât preocupării de sine, care are multe defecte.’ Însă dacă nu reușim să surprindem preocuparea de sine la timp și îi permitem să se dezvolte, va deveni foarte puternică în curând și va fi foarte greu de depășit. La fel se întâmplă și cu toate celelalte perturbații mentale. Dacă devenim imediat conștienți de apariția unui șir de gânduri perturbate, îl putem abate cu ușurință, dar dacă îi permitem să continue, își va lua avânt până va deveni imposibil de oprit.

Există trei niveluri de abandonare a perturbațiilor mentale. Primul este să recunoaștem o anumită perturbație când este pe cale să se manifeste și, amintindu-ne de dezavantajele ei, să o împiedicăm să se manifeste. Dacă ne supraveghem mintea, acest lucru este destul de simplu și este ceva ce trebuie să practicăm tot timpul, indiferent de ce facem. Mai mult, de îndată ce observăm că mintea noastră devine tensionată sau nefericită, trebuie să fim în mod special vigilenți, pentru că o astfel de minte este un sol fertil pentru perturbații mentale. Din acest motiv, în Antrenarea Minții în Șapte Puncte Geshe Chekhawa spune: ‘Să te bazezi doar pe o minte fericită.’

Al doilea nivel de abandonare a perturbațiilor mentale este să le înfrângem prin aplicarea forțelor oponente specifice. De exemplu, pentru a ne înfrânge atașamentul, putem medita asupra neajunsurilor samsarei și ne putem înlocui atașamentul cu mintea opusă acesteia, renunțarea. Meditând asupra căii spre iluminare într-un mod regulat, sistematic, nu numai că prevenim apariția tiparelor perturbate de gândire și emoționale, ci le și înlocuim cu tipare virtuoase puternice și stabile, bazate pe înțelepciune și nu pe ignoranță. În acest fel putem preveni apariția a aproape tuturor perturbațiilor mentale. De exemplu, familiarizându-ne cu perspectiva că ceilalți sunt mai importanți decât noi înșine, preocuparea de sine se va manifesta foarte rar.

Al treilea nivel de abandonare a perturbațiilor mentale implică să le abandonăm complet, împreună cu semințele lor, prin dobândirea unei realizări directe a vacuității. În acest mod distrugem agățarea de sine, care este rădăcina tuturor perturbațiilor mentale.

În practica egalizării sinelui cu ceilalți care a fost explicată mai devreme, gândim: ‘La fel cum fericirea mea este importantă, tot așa este importantă și fericirea tuturor celorlalți’, și în acest fel ne împărtășim sentimentul de prețuire. Dat fiind că acest raționament face apel la simțul corectitudinii din noi și nu ne provoacă în mod direct mintea preocupării de sine, este mai ușor de acceptat și de practicat. Putem și să reflectăm că, oricât de mult am suferi, suntem o singură persoană, pe când celelalte ființe sunt nenumărate, așa că este evident important ca ele să simtă pace și fericire. Deși ne privim toate degetele de la mâini ca fiind prețioase, am fi pregătiți să sacrificăm unul dintre ele pentru a le salva pe celelalte nouă, pe când a sacrifica nouă pentru a salva unul, ar fi absurd. În mod asemănător, nouă oameni sunt mult mai importanți decât unul, deci bineînțeles că nenumărate ființe sunt mult mai importante decât eu unul/una. Este deci logic să îi prețuim pe ceilalți cel puțin la fel de mult cât ne prețuim pe noi înșine.

Familiarizându-ne într-o oarecare măsură cu practica egalizării sinelui cu ceilalți suntem pregătiți să confruntăm direct mintea preocupată de sine. Pentru că preocuparea de sine are atâtea defecte, trebuie să ne auto-încurajăm să o confruntăm și să o depășim în momentul în care se manifestă în mintea noastră. Supraveghindu-ne mintea cu atenție tot timpul ne putem antrena să recunoaștem preocuparea de sine în momentul în care se manifestă și să ne amintim imediat care sunt dezavantajele ei. Geshe Chekhawa ne sfătuiește să: ‘Strânge toate vinile într-una singură’, vrând să spună prin aceasta că trebuie să învinuim preocuparea de sine pentru toate problemele și suferința noastră. În mod normal când lucrurile merg prost dăm vina pe ceilalți însă cauza reală a problemelor noastre este mintea preocupată de sine. Odată ce am identificat preocuparea de sine în mod corect, trebuie să o privim ca pe cel mai mare dușman al nostru, responsabil pentru toată suferința noastră. Deși este bine să fim toleranți cu ceilalți și să le iertăm slăbiciunile, nu trebuie să tolerăm niciodată propria preocupare de sine, deoarece cu cât suntem mai îngăduitori cu ea, cu atât mai mult rău ne va face. Este mult mai bine să fim absolut nemiloși și să o învinuim pentru tot ce merge prost. Dacă vrem să fim furioși pe ceva, atunci trebuie să fim furioși pe ‘demonul’ preocupării noastre de sine. În realitate, furia îndreptată împotriva preocupării de sine nu este în mod real furie, pentru că este bazată mai degrabă pe înțelepciune decât pe ignoranță și acționează în scopul de a ne purifica și liniști mintea.

Pentru a practica în acest fel, avem nevoie de multă pricepere. Dacă, punând vina pentru toate problemele noastre pe seama preocupării de sine ne trezim simțindu-ne vinovați sau nelalocul nostru, înseamnă că nu am făcut o distincție clară între a ne învinui preocuparea de sine și a ne învinui pe noi înșine. Deși este adevărat că preocuparea de sine este de condamnat pentru toate problemele noastre, aceasta nu înseamnă că suntem de condamnat noi înșine. Din nou, trebuie să învățăm să deosebim între noi înșine și perturbațiile noastre mentale. Dacă suntem atacați nu este vina noastră, ci vina preocupării noastre de sine. Cum? Pentru că este efectul karmic al unei acțiuni non-virtuoase pe care am întreprins-o într-una dintre viețile noastre anterioare, sub influența preocupării de sine. Mai mult, cel care ne atacă ne face rău numai din cauza propriei lui preocupări de sine și a-l învinui nu ne va ajuta, ci ne va face doar să ne simțim înrăiți. Însă dacă punem toată vina asupra minții preocupate de sine și ne hotărâm să o eliminăm, nu numai că vom rămâne netulburați, dar vom și eradica baza întregii noastre suferințe viitoare.

Această învățătură de a recunoaște defectele preocupării de sine, și ca urmare, de a cultiva dorința de a o depăși nu este ușor de pus în practică, așa că e important să fim răbdători. O practică ce se potrivește unei persoane nu este în mod necesar potrivită și alteia, iar o practică ce este potrivită cuiva la un moment dat nu este în mod necesar potrivită pentru aceeași persoană la un alt moment. Buddha nu s-a așteptat ca noi să punem toate învățăturile sale în practică imediat; ele se adresează unei mari diversități de practicanți, cu nivele și dispoziții diferite. Există și instrucțiuni ce nu pot fi practicate concomitent cu alte practici, așa cum nu este potrivit să bem ceai și cafea în același timp. Instrucțiunile Dharma sunt ca niște medicamente și trebuie administrate cu pricepere, ținând cont de natura persoanei și nevoile sale specifice. De exemplu, pentru a ne încuraja să dezvoltăm renunțarea, dorința de a ne elibera din samsara, învățăturile lui Buddha arată în detaliu cum viața de zi cu zi are natura suferinței - însă nu oricine poate pune aceste învățături în practică de îndată. Pentru unii, meditația asupra suferinței conduce mai degrabă la descurajare și în loc să dezvolte o minte fericită, a renunțării, ei doar devin deprimați. Pentru aceștia, este mai bine ca, pe moment, să nu mediteze asupra suferinței, ci să revină la această meditație mai târziu, când mintea lor este mai puternică și înțelepciunea lor mai limpede.

Dacă practicăm învățături avansate și constatăm că mândria sau confuzia noastră se accentuează, avem un indiciu că nu suntem încă pregătiți pentru astfel de învățături și că trebuie să ne constituim mai întâi o fundație stabilă aplicând practici de bază. Dacă o meditație, sau practică, nu are un efect pozitiv asupra minții noastre, ne face nefericiți sau ne sporește perturbațiile mentale, acesta este un semn clar că nu practicăm corect. Decât să insistăm cu încăpățânare asupra practicii, mai bine o lăsăm deoparte pentru moment și ne lăsăm sfătuiți de către practicanți cu experiență. Putem reveni la respectiva practică odată ce am înțeles ce greșim și care este modalitatea corectă de a practica. Însă ce nu trebuie să facem niciodată este să respingem vreo instrucțiune de Dharma gândind că ‘Nu voi practica niciodată acest lucru.’

Când mergem la cumpărături nu simțim impusul de a cumpăra tot ce se găsește în magazin, ci ajută să ne amintim că magazinul deține mărfuri pe stoc și că putem reveni mai târziu, când avem nevoie de ceva. În mod similar, când ascultăm învățăturile Dharmei s-ar putea să nu fim în măsură să practicăm de îndată tot ce auzim, este însă important să reținem totul, astfel încât să ne putem construi o înțelegere completă a Dharmei. Mai târziu, când vom fi pregătiți, putem pune în practică instrucțiunile pe care le-am auzit. Unul dintre marile avantaje ale instrucțiunilor Lamrim - treptele căii spre iluminare - este că ne oferă o structură, o magazie, în care putem păstra toate învățăturile Dharmei pe care le-am auzit.

Dacă ne amintim numai acele învățături pe care le putem pune în practică imediat în situația noastră prezentă, atunci când împrejurările noastre se schimbă n-o să avem pe ce să ne sprijinim. Însă, dacă ne putem aminti toate învățăturile pe care le-am primit, vom avea la dispoziție o gamă largă de instrucțiuni pe care să le punem în practică la momentul potrivit. O practică ce poate să ne pară obscură și de importanță redusă acum, poate să devină mai târziu o parte esențială a practicii noastre spirituale. Important este să acționăm cu grijă și în ritmul nostru, altfel există pericolul de a ne simți confuzi sau descurajați și chiar de a respinge Dharma cu totul.

Nu există practică spirituală mai relevantă decât a recunoaște preocuparea de sine imediat ce se manifestă și a conștientiza că ea este responsabilă pentru toate problemele noastre. Nu contează cât timp petrecem asupra acestei practici; chiar dacă durează ani sau toată viața, trebuie să continuăm până când preocuparea de sine este complet eliminată. Nu trebuie să ne grăbim să vedem rezultate, ci să practicăm cu răbdare și sinceritate. Așteptarea de a obține rezultate imediate se bazează, în fond, pe preocuparea de sine și este o rețetă pentru dezamăgire. Dacă practicăm cu bucurie și statornicie, purificându-ne în același timp de negativități, acumulând merit și primind binecuvântări, cu siguranță vom reuși să reducem și, în cele din urmă, să abandonăm preocuparea de sine.

Chiar și atunci când meditația noastră nu merge bine putem practica reținerea și vigilența mentală în viața noastră de zi cu zi și putem opri preocuparea de sine, de îndată ce se manifestă. Aceasta este o practică simplă, cu rezultate remarcabile. Dacă o exersăm constant problemele noastre vor dispărea și vom fi tot timpul fericiți, în mod natural. Există oameni care au abandonat complet preocuparea de sine și care acum îi prețuiesc doar pe ceilalți. Ca urmare, toate problemele lor au dispărut, iar mintea lor este mereu plină de bucurie. Îți garantez că vei deveni cu atât mai fericit, cu cât îți vei prețui mai puțin sinele și îi vei prețui mai mult pe ceilalți.

Trebuie să păstrăm în inimă o hotărâre puternică de a ne abandona mintea preocupată de sine. Dacă zi de zi vom investi în această determinare un efort similar cu o armură, preocuparea noastră de sine se va diminua treptat pentru ca în final să cedeze în întregime. Primii Geshe Kadampa spuneau adesea că pentru a duce o viață virtuoasă tot ceea ce trebuie să facem este să ne prejudiciem perturbațiile mentale cât mai mult posibil și să facem cât mai mult bine posibil altora. Înțelegând acest lucru, trebuie să ne angajăm într-o luptă permanentă cu dușmanul interior al preocupării de sine și să ne străduim să prețuim și să fim de folos celorlalți.

Pentru a ne distruge complet preocuparea de sine trebuie să ne bazăm pe practica schimbării sinelui cu ceilalți, în care nu ne mai ținem cu putere de propria fericire ci simțim, în schimb, că toate ființele vii, și nevoile și dorințele acestora, sunt de o importanță supremă. Singura noastră preocupare este bunăstarea celorlalți.

Deși practicantul care a realizat complet schimbarea sinelui cu ceilalți nu are preocupare de sine, acest lucru nu înseamnă că nu se îngrijește. Se îngrijește pe sine, dar spre binele celorlalți. El se consideră ca fiind în slujba tuturor ființelor vii și ca aparținându-le; dar chiar și slujitorii trebuie să mănânce și să se odihnească pentru a fi eficienți. În general ar fi o nebunie dacă, de exemplu, ne-am da toate bunurile, rămânând fără nimic din ce ne-ar putea asigura subzistența și ne-ar putea susține practica spirituală. Din moment ce dorința noastră reală este aceea de a fi de folos tuturor ființelor vii, iar singurul mod în care putem face asta este prin a deveni un Buddha, noi trebuie să ne protejăm practica spirituală prin organizarea vieții noastre în așa fel încât să putem practica în cel mai eficient mod posibil. Mai mult, când îi ajutăm pe alții, trebuie să ne asigurăm și că, ajutând o singură persoană, nu ne subminăm capacitatea de a ajuta mulți oameni. Deși în inima noastră am da cu bucurie tot ce avem pentru a ajuta o persoană, în mod practic trebuie să ne gestionăm timpul și resursele în așa fel încât să fim de folos tuturor ființelor vii.

Practica schimbării sinelui cu ceilalți aparține de filiația specială de înțelepciune care a venit de la Buddha Shakyamuni prin Manjushri și Shantideva către Atisha și Je Tsongkhapa. Bodhichitta care se dezvoltă prin această metodă este mult mai profundă și mai puternică decât bodhicitta dezvoltată prin alte metode. Cu toate că oricine este interesat de dezvoltarea spirituală își poate reduce preocuparea de sine și poate învăța să îi prețuiască pe ceilalți, o realizare completă a schimbării sinelui cu ceilalți este o realizare extrem de profundă. Pentru a ne transforma mintea în mod atât de radical, avem nevoie de o credință profundă în această practică, de merit din plin și de binecuvântările puternice ale unui ghid spiritual ce are experiență personală cu aceste învățături. Întrunind toate aceste condiții favorabile practica schimbării sinelui cu ceilalți nu este dificilă.

Ne putem întreba de ce este necesar să îi prețuim pe ceilalți mai mult decât pe noi înșine. Decât să țintim către astfel de realizări spirituale înalte, nu ar fi oare mai bine să îi ajutăm pe ceilalți, într-un mod practic, chiar acum? În absența compasiunii și înțelepciunii nu știm dacă ajutându-i pe ceilalți, în mod practic, le va fi de folos sau le va face rău. Trebuie să știm că fericirea sau pacea minții, care vine din plăcerile lumești, nu este fericire reală, ci este numai o schimbare a suferinței sau o diminuare a suferinței anterioare. Oamenii au nevoie de fericirea și pacea minții care vine din înțelepciune. Înțelepciunea înțelegerii sensului învățăturilor cu privire la schimbarea sinelui cu ceilalți va aduce fericirea pură și veșnică.

Motivul pentru care trebuie să ne antrenăm mintea în schimbarea sinelui cu ceilalți este că preocuparea noastră de sine interferează atât cu intenția cât și cu abilitatea noastră de a le fi de folos celorlalți. Din cauza preocupării de sine noi nu avem iubirea nepărtinitoare, universală, pentru toate ființele vii, iar atâta timp cât dorința noastră de a le ajuta este amestecată cu preocuparea de sine, noi nu putem fi niciodată siguri că acțiunile noastre le vor fi cu adevărat de folos. Deși noi ne putem dori sincer să ajutăm niște oameni, cum ar fi familia noastră, prietenii noștri, sau pe cei aflați la nevoie, de obicei așteptăm ceva în schimb și suntem răniți dacă acest lucru nu se întâmplă. Deoarece dorința noastră de a fi de folos este amestecată cu preocupări egoiste, ajutorul nostru vine aproape întotdeauna legat de așteptarea noastră pentru o răsplată personală. Pentru că intenția noastră este impură, abilitatea noastră de a ajuta este lipsită de putere și rămâne limitată.

Dacă, fără să depunem niciun efort pentru eliminarea preocupării de sine, noi pretindem că lucrăm spre binele tuturor, afirmația noastră este doar verbală, nu vine din inima și înțelepciunea noastră. Desigur, trebuie să îi ajutăm în mod practic pe ceilalți oricând putem, dar trebuie să ne amintim întotdeauna că principala noastră intenție este aceea de a ne dezvolta mintea. Prin antrenarea în schimbarea sinelui cu ceilalți vom experimenta, în sfârșit, fericirea supremă a stării de Buddha și vom deține întreaga putere de a fi de folos tuturor ființelor vii. Numai atunci ne vom afla în situația de a spune, ‘Sunt un binefăcător al tuturor ființelor vii.’ În acest fel, antrenarea noastră în schimbarea sinelui cu ceilalți atinge atât scopul nostru cât și pe al celorlalți.

În acest moment misiunea noastră cea mai importantă este să ne antrenăm mintea, și în mod special să ne consolidăm intenția de a fi de folos celorlalți. În Scrisoare Prietenească, Nagarjuna spune că deși este posibil să nu avem abilitatea de a-i ajuta pe ceilalți acum, dacă menținem în minte intenția de a o face, abilitatea noastră de a-i ajuta va crește treptat. Aceasta este pentru că cu cât îi prețuim mai mult pe ceilalți, cu atât mai mult meritul, înțelepciunea și capacitatea de a-i ajuta pe ceilalți va crește, iar prilejurile de a-i ajuta în mod practic vor apărea în mod natural.

CUM ESTE POSIBIL SĂ SCHIMBĂM SINELE CU CEILALȚI?

Schimbarea sinelui cu ceilalți nu înseamnă că devenim cealaltă persoană - înseamnă că schimbăm obiectul prețuirii noastre de la noi înșine la ceilalți. Pentru a înțelege cum este posibil acest lucru trebuie să înțelegem că obiectul minții noastre preocupată de sine se schimbă în permanență. Atunci când suntem tineri obiectul preocupării noastre de sine este o fetiță sau un băiețel, dar mai târziu se schimbă într-un adolescent, apoi într-o persoană de vârstă mijlocie pentru a deveni în final o persoană în vârstă. În acest moment ne putem prețui pe noi înșine ca fiind o anumită ființă umană, ce se numește Maria sau Ion, dar după ce murim obiectul preocupării noastre se va schimba în întregime. În acest fel, obiectul prețuirii noastre este în continuă schimbare, atât pe durata acestei vieți, cât și de la o viață la alta. Din moment ce prețuirea noastră trece în mod natural de la un obiect la altul, este în mod cert posibil ca prin antrenarea în meditație să ne schimbăm obiectul preocupării de la noi înșine la ceilalți.

Din cauza ignoranței noastre ne agățăm foarte puternic de trupul nostru și gândim, ‘Acesta este trupul meu.’ Identificându-ne cu trupul acesta ca fiind ‘al meu’, îl prețuim și îl iubim mult, simțindu-l ca fiind bunul nostru cel mai de preț. În realitate, însă, trupul nostru le aparține celorlalți; nu l-am adus cu noi din viața noastră anterioară ci l-am primit de la părinții din viața aceasta. În momentul concepției conștiința noastră a pătruns uniunea dintre sperma tatălui nostru și ovulul mamei noastre, dezvoltându-se treptat în trupul nostru de acum. Apoi mintea noastră s-a identificat cu acest trup și a început să îl prețuiască. După cum spune Shantideva în Ghid spre Modul de Viață al unui Bodhisattva, trupul nostru nu ne aparține cu adevărat, a fost produs de alții, iar după moarte debarasarea de trup va fi făcută de alții. Dacă vom contempla acest lucru cu atenție vom realiza că deja prețuim un obiect ce, în realitate, aparține altora. Așa încât de ce nu am putea prețui alte ființe vii? Mai mult, pe când prețuirea trupului nostru duce la renaștere în samsara, prețuirea celorlalți este o cauză a atingerii nirvanei iluminării depline, starea de dincolo de suferință.

‘Sine’ și ‘celălalt’ sunt termeni relativi, mai degrabă ca ‘acest munte’ și ‘acel munte’, dar nu ca ‘măgar’ și ‘cal’. Atunci când privim un cal nu putem spune că este măgar și, la fel, nu putem spune că un măgar este un cal. Însă, dacă urcăm un munte în est îl numim ‘muntele acesta” și vom numi muntele din vest ‘muntele acela’; dar dacă am coborî de pe muntele din est și am urca muntele din vest, atunci ne-am referi la muntele din vest ca fiind ‘muntele acesta’, iar la cel din est ca fiind ‘muntele acela’. ‘Acesta’ și ‘acela’ depind, astfel, de punctul nostru de referință. Acest lucru este adevărat și cu privire la sine și celălalt. Prin coborârea de pe muntele sinelui este posibil să urcăm muntele celorlalți, iar pe această cale să îi prețuim pe ceilalți la fel de mult cum, în prezent, ne prețuim pe noi înșine. Putem face acest lucru recunoscând că, din punctul de vedere al unei alte persoane, el sau ea sunt sinele în timp ce noi suntem celălalt.

Cei care sunt pricepuți în ceea ce privește Mantra Secretă sau Tantra, au o experiență profundă a schimbării sinelui cu ceilalți. În practica tantrică a auto-generării, schimbăm sinele nostru actual cu cel al unui Buddha tantric. Să presupunem existența unei practicante Vajrayogini pe nume Sarah. Oricând nu este angajată în practica tantrică, îi apare trupul ei obișnuit, cu care se identifică și pe care îl prețuiește. Când se concentrează profund asupra meditației auto-generării, însă, sensul de a fi Sarah și de a avea trupul lui Sarah dispare în întregime. În loc să se identifice cu trupul lui Sarah, practicanta își va regăsi identitatea în trupul divin al lui Buddha Vajrayogini și va dezvolta gândul ‘Eu sunt Vajrayogini.’ Practicanta a schimbat acum în întregime obiectul prețuirii din trupul impur al unei ființe obișnuite în trupul necontaminat al unei ființe iluminate, Buddha Vajrayogini. Prin antrenament în meditație, practicantul dezvoltă o familiarizare profundă cu trupul unei divinități și ajunge să se identifice cu aceasta în întregime. Deoarece trupul Vajrayogini este un trup pur, identificarea cu acesta și prețuirea acestuia este o cauză a iluminării. De aici putem vedea că este în mod cert posibil să schimbăm baza identificării noastre - depinde numai de motivarea și familiarizarea noastră. O explicație detaliată a practicii tantrice se poate găsi în cărțile Buddhismul Modern, Noul Ghid către Tărâmul Dakini și Tărâmuri și Căi Tantrice.

PRACTICA PROPRIU-ZISĂ A SCHIMBĂRII SINELUI CU CEILALȚI

Gândim:

Am lucrat pentru propriul scop din timpuri fără de început, încercând să îmi găsesc fericirea și să evit suferința, dar ce am să arăt după toate eforturile mele? Încă sufăr. Încă am o minte necontrolată. Încă trăiesc dezamăgire după dezamăgire. Încă mă aflu în samsara. Aceasta este din cauza preocupării mele de sine. Aceasta este cel mai mare dușman al meu și este o otravă teribilă, care îmi face rău atât mie, cât și celorlalți.

Prețuirea celorlalți, însă, este baza întregii fericiri și bunătăți. Aceia care sunt acum Buddhași au văzut zădărnicia de a lucra pentru propriul scop și au decis să lucreze pentru alții în schimb. Ca urmare, ei au devenit ființe pure, eliberate de toate problemele samsarei, atingând fericirea veșnică și deplina iluminare. Trebuie să îmi schimb obișnuita atitudine copilărească: de acum înainte voi înceta să mă mai prețuiesc pe mine însămi și îi voi prețui numai pe ceilalți.

Cu o înțelegere a profundelor dezavantaje ale preocupării de sine și marile avantaje ale prețuirii tuturor ființelor vii, așa cum am explicat mai sus, și amintindu-ne că am hotărât să ne abandonăm preocuparea de sine și să prețuim întotdeauna toate ființele vii, fără excepție, gândim din adâncul inimii:

Trebuie să renunț la preocuparea de sine și să prețuiesc în schimb toate ființele vii, fără excepție.

Apoi medităm asupra acestei hotărâri. Trebuie să practicăm această meditație încontinuu, până când vom ajunge să credem în mod spontan că fericirea și libertatea fiecărei ființe vii sunt mult mai importante decât fericirea și libertatea noastră. Această convingere este realizarea schimbării sinelui cu ceilalți, și va da naștere unui sentiment profund de iubire prețuitoare pentru toate ființele vii. Medităm asupra acestui sentiment cât mai mult posibil.

Încercăm să ducem acest sentiment cu noi, pe durata pauzei de meditație. Pe oricine am întâlni, gândim, ‘Această persoană este importantă. Fericirea și libertatea lor este importantă.’ Oricând preocuparea de sine începe să se manifeste în mintea noastră, gândim: ‘Preocuparea de sine este otravă, nu-i voi da voie în mintea mea.’ În acest fel putem schimba obiectul prețuirii noastre din preocuparea de sine în prețuirea tuturor ființelor vii. Când vom fi dezvoltat iubirea prețuitoare spontană pentru toate ființele vii, vom fi atins realizarea schimbării sinelui cu ceilalți.

Dacă dorințele noastre nu sunt împlinite și începem să ne simțim nefericiți, trebuie să ne amintim imediat că vina nu este a celeilalte persoane sau a situației ci a propriei noastre minți preocupată de sine, care simte în mod instinctiv că ‘Dorințele mele sunt de importanță capitală.’ Rămânând în permanență atenți la pericolele preocupării de sine, ne întărim determinarea de a o abandona și, în loc de a simți că ne pare rău de noi înșine atunci când avem probleme, noi putem folosi propria noastră suferință spre a ne reaminti de suferința nenumăratelor ființe, mamele noastre, și spre a dezvolta iubire și compasiune pentru ele.

În Ghid spre Modul de Viață al unui Bodhisattva, Shantideva explică o metodă specială pentru a ne amplifica experiența de schimbare a sinelui nostru cu a celorlalți. În meditație ne imaginăm că ne schimbăm locul cu o altă persoană și încercăm să vedem lumea prin perspectiva acesteia. În mod obișnuit dezvoltăm gândul de ‘Eu’ pe baza propriului nostru trup și a propriei noastre minți, dar acum încercăm să gândim ‘Eu’ observând trupul și mintea unei alte persoane. Această practică ne ajută să dezvoltăm o profundă empatie cu alte persoane și ne arată că au un sine care este în același timp și un ‘Eu’ și că acesta este la fel de important ca și propriul nostru sine sau eu. Datorită abilității sale de a se identifica cu simțirile copilașului său o mamă poate înțelege nevoile și dorințele acestuia cu mult mai bine decât alți oameni. În mod asemănător, pe măsură ce ne familiarizăm cu această meditație, înțelegerea și empatia noastră pentru alți oameni va crește.

Această tehnică este deosebit de puternică atunci când o aplicăm cuiva cu care avem o relație dificilă, cum ar fi cineva care ne displace sau un rival. Imaginându-ne că suntem persoana respectivă, și văzând situația din punctul său de vedere, vom găsi că ne este dificil să ne menținem atitudinea perturbată. Înțelegând relativitatea sinelui și a celorlalți din propria experiență și învățând să vedem ‘sinele’ ca fiind ‘ceilalți’, vom deveni mult mai obiectivi și mai imparțiali față de sinele nostru, iar sentimentul nostru că am fi centrul universului va fi zguduit. Vom deveni mai deschiși către punctul de vedere al celorlalți, mai toleranți și mai înțelegători și în mod natural îi vom trata pe ceilalți cu mai mult respect și mai multă considerație. Mai multe detalii cu privire la această practică sunt date în cartea Semnificație de contemplat.

Rezumând, prin practicarea instrucțiunilor cu privire la antrenarea minții, Bodhisattva Langri Tangpa și nenumărați alți practicanți au atins realizări spirituale importante, inclusiv realizarea completă a schimbării sinelui cu ceilalți. La început acești practicanți erau persoane egoiste, la fel ca noi, dar prin perseverență neîntreruptă au reușit să elimine complet preocuparea de sine. Dacă practicăm aceste instrucțiuni din toată inima și cu răbdare, nu există niciun motiv pentru care să nu dobândim și noi realizări asemănătoare. Nu trebuie să ne așteptăm să distrugem preocuparea de sine imediat, ci practicând cu răbdare aceasta va deveni tot mai slabă până când, la un moment dat, va dispărea cu totul.

Prin oglinda învățăturilor lui Buddha, Dharma, ne putem vedea propriile defecte și avem șansa de a le îndepărta

Marea Compasiune

Cu oarecare experiență câștigată în prețuirea tuturor ființelor vii, putem acum să ne extindem și să ne aprofundăm compasiunea, iar metoda pentru a face acest lucru este prezentată în acest capitol. În general, toată lumea are deja compasiune, într-o anumită măsură. Simțim cu toții compasiune când ne vedem familia sau prietenii la necaz, chiar și animalele simt compasiune când își văd puii suferind. Compasiunea noastră este sămânța de Buddha sau natura de Buddha, potențialul nostru de a deveni un Buddha. Deoarece toate ființele vii posedă această sămânță ele vor deveni în cele din urmă Buddhași.

Când o cățelușă își vede puii suferind ea dezvoltă dorința de a-i proteja, de a-i scăpa de durere, iar această dorință plină de compasiune este sămânța ei de Buddha. Din nefericire, cu toate acestea, animalele nu au abilitatea de a se antrena în compasiune astfel încât sămânța lor de Buddha nu poate ajunge la maturitate. Ființele umane, însă, au oportunitatea de a-și dezvolta natura de Buddha. Prin meditație ne putem crește și aprofunda compasiunea până când se transformă în mintea marii compasiuni sau a compasiunii universale - dorința sinceră de a elibera toate ființele vii, în mod permanent, de suferință. Prin îmbunătățire această minte a compasiunii universale se va transforma la un moment dat în compasiunea unui Buddha, ce deține în fapt puterea de a elibera toate ființele vii. Astfel, calea spre a deveni un Buddha, constă din a ne trezi natura compasională de Buddha și din a ne încheia antrenamentul în ceea ce privește compasiunea universală. Numai ființele umane pot face acest lucru.

Compasiunea este însăși esența unei vieți spirituale și practica principală a celor ce și-au dedicat viața atingerii iluminării. Este rădăcina celor trei nestemate - Buddha, Dharma și Sangha. Este rădăcina lui Buddha pentru că toți Buddhașii sunt născuți din compasiune. Este rădăcina Dharmei pentru că Buddhașii oferă învățăturile Dharmei motivați numai prin compasiunea lor față de ceilalți. Este rădăcina Sanghăi pentru că prin ascultare și practicare a învățăturilor Dharmei, oferite din compasiune, devenim Sangha, sau ființe superioare.

CE ESTE COMPASIUNEA?

Ce este compasiunea, mai exact? Compasiunea este o minte care este motivată de prețuirea celorlalte ființe vii și dorește să le elibereze de suferință. Uneori, dintr-o intenție egoistă, ne putem dori ca o altă persoană să fie eliberată de suferință; acest lucru este destul de comun în relații bazate în principal pe atașament. Dacă prietenul nostru este bolnav sau deprimat, de exemplu, ne putem dori ca acesta să își revină cu repeziciune ca să ne putem bucura din nou de compania sa, dar această dorință este fundamental egocentrică și nu este compasiune adevărată. Adevărata compasiune se bazează în mod necesar pe prețuirea celorlalți.

Deși avem deja un anumit grad de compasiune, în prezent acesta este foarte părtinitor și limitat. Când suferă familia noastră sau prietenii noștri, dezvoltăm cu ușurință compasiune pentru ei, dar ne este mult mai greu să simpatizăm cu persoane pe care nu le placem sau cu necunoscuți. Mai mult, simțim compasiune pentru cei care trec prin durere evidentă, dar nu pentru cei care se bucură de condiții bune și mai ales pentru cei care se angajează în acțiuni dăunătoare. Dacă ne dorim cu adevărat să ne realizăm potențialul prin atingerea deplinei iluminări, avem nevoie să mărim scopul compasiunii noastre, până când cuprinde toate ființele vii, fără excepție, la fel cum o mamă iubitoare simte compasiune pentru pentru toți copiii săi, indiferent dacă aceștia se comportă bine sau rău. Spre deosebire de compasiunea noastră prezentă, limitată, care se manifestă deja din când în când în mod natural, compasiunea universală trebuie mai întâi cultivată prin antrenament pe o perioadă lungă de timp.

CUM SĂ DEZVOLȚI COMPASIUNEA

Sunt două etape esențiale pentru cultivarea compasiunii. Întâi trebuie să îi prețuim pe ceilalți, iar apoi, pe baza prețuirii manifestate față de ceilalți, trebuie să contemplăm asupra suferinței lor. Pe această cale vom dezvolta în mod natural compasiunea față de ei. În mod normal, când ne vedem dușmanul suferind, nu dezvoltăm compasiune pentru că nu-l prețuim. Acesta este opusul modului în care reacționăm când ne vedem prietenul în suferință. Aceasta pentru că îl prețuim. Prețuirea celorlalți este baza pentru dezvoltarea compasiunii. Modul de dezvoltare și îmbunătățire a minții iubirii prețuitoare a fost deja explicat. Acum trebuie să contemplăm cum fiecare ființă samsarică trăiește suferință.

Pentru început, ne putem gândi la cei care suferă durere intensă, manifestă, chiar acum. Sunt atât de mulți oameni care trec prin suferințe teribile, mentale și fizice, cum ar fi cancerul, SIDA și boala Parkinson. Câți oameni au pierdut un copil sau un prieten iubit prin flagelul care este cancerul, l-au privit devenind tot mai slab, știind că va fii foarte greu să se vindece? În fiecare zi, mii de oameni experimentează agonia morții prin boală sau în accidente. Fără să aibă de ales ei sunt separați pentru totdeauna de toți cei pe care îi iubesc, iar cei rămași în urmă suferă adesea de o durere inconsolabilă și de singurătate. Imaginați-vă o femeie în vârstă pierzându-și soțul și partenerul de o viață întreagă, întorcându-se cu tristețe acasă, după înmormântare, într-o locuință goală, spre a trăi restul zilelor în singurătate.

Peste tot în lume putem vedea cum milioane de oameni suferă prin ororile războiului și purificării etnice, din cauza bombardamentelor, minelor terestre și masacrelor. Să presupunem că ar fi fost copilul dumneavoastră cel care a mers să se joace pe câmp și a pierdut o mână, un picior, sau chiar viața, călcând pe o mină? Sute de mii de refugiați, peste tot în lume, trăiesc în tabere mizere, sperând ca într-o zi să se întoarcă în locuințele lor ruinate, mulți dintre ei așteaptă să se reunească cu cei dragi, fără să știe în fiecare zi dacă aceștia mai trăiesc sau au murit.

În fiecare an dezastre naturale, cum ar fi inundațiile, cutremurele și uraganele, devastează comunități întregi lăsând în urma lor oamenii fără adăpost și înfometați. Cele câteva secunde scurte ale unui cutremur pot ucide mii de oameni, le pot distruge locuințele și pot îngropa totul sub tone de moloz. Gândiți-vă cum ne-am simți dacă ar fi ca acest lucru să ni se întâmple nouă. Foametea și seceta sunt endemice în multe țări ale lumii. Atât de mulți oameni trăiesc la limita subzistenței, abia încropind o masă sărăcăcioasă pe zi, pe când alții sunt chiar mai puțin norocoși și mor de foame. Imaginați-vă chinul de a-i privi pe cei dragi cum se irosesc încet, știind că nu puteți face nimic. Ori de câte ori citim sau privim programele de știri vedem ființe vii care îndură suferințe teribile, chiar cunoaștem personal oameni care trec prin suferințe imense, mentale sau fizice.

Ne putem gândi în mod special la calvarul miilor de animale care trec prin căldură sau frig extrem, care suferă de foame și de sete. În fiecare zi, peste tot în jurul nostru, putem vedea suferința animalelor. Animalele din sălbăticie se află mereu sub imperiul fricii de a deveni prada altora și, multe dintre ele chiar sunt mâncate de vii de către prădători. Numai gândiți-vă la groaza și durerea prin care trece un șoarece de câmp, când este prins și sfâșiat în bucăți de către un uliu! Nenumărate animale sunt crescute de oameni pentru muncă, pentru a fi mâncate sau pentru a fi obiecte ale distracției, trăind adesea în condiții dezgustătoare până când sunt măcelărite, pregătite și ambalate pentru consum de către oameni. Fantomele înfometate și ființele iadului trebuie să treacă prin suferințe mult mai cumplite pentru perioade inimaginabil de lungi.

Trebuie să ne amintim că și cei care nu trec în prezent prin durere manifestă, trec oricum prin alte forme de suferință. În samsara toată lumea trece prin suferința de a nu-și împlini dorințele. Atât de mulți oameni au dificultăți în a-și satisface chiar și cele mai modeste dorințe pentru adăpost adecvat, alimentație sau companie corespunzătoare; și, chiar dacă acele dorințe sunt împlinite, avem mai multe care să le ia locul. Cu cât ni se împlinește mai mult din ce ne dorim, cu atât mai puternice ne devin atașamentele iar, cu cât mai puternice atașamentele, cu atât mai greu este de găsit satisfacția. Dorințele ființelor samsarice sunt fără de sfârșit. Nu există ființă obișnuită care să-și fi îndeplinit toate dorințele; numai cei care au depășit mintea egoistă pot face acest lucru.

Toată suferința este rezultatul karmei negative. Dacă dezvoltăm compasiune pentru cei ce experimentează efectele acțiunilor lor negative din trecut, de ce nu am putea să dezvoltăm compasiune pentru cei ce crează cauza experimentării suferinței în viitor? Pe termen lung un torționar se găsește pe o poziție mult mai proastă decât victima sa, pentru că suferința lui de abia începe. Dacă victima își poate accepta suferința fără să dezvolte ură, ea va epuiza karma negativă corespunzătoare acesteia și nu va mai crea o alta, astfel că suferința ei va fi curând încheiată. Torționarul, pe de altă parte, va trebui să îndure mai întâi mulți eoni în iad, iar apoi, când se va renaște din nou ca ființă umană, va trebui să sufere o durere asemănătoare cu cea la care și-a supus victima. Din acest motiv este potrivit să dezvoltăm o compasiune puternică pentru astfel de oameni.

Dacă un copil se arde punându-și mâna în foc, acest lucru nu o va opri pe mama lui de la a simți compasiune, chiar și atunci când copilul a fost prevenit dinainte de pericolele presupuse de foc. Nimeni nu își dorește să sufere, însă din ignoranță, ființele vii crează cauze ale suferinței - acțiuni non-virtuoase - pentru că sunt controlate de perturbațiile lor mentale. De aceea trebuie să simțim în mod egal compasiune pentru toate ființele vii - pentru cele ce creează cauzele suferinței, la fel de mult ca și pentru acelea care deja suferă consecințele acțiunilor lor nepricepute. Nu există nicio ființă vie care să nu fie un obiect potrivit al compasiunii noastre.

De asemenea ne poate veni greu să simțim compasiune pentru cei bogați, sănătoși și bine situați, care nu par să treacă prin nicio durere manifestă. În realitate, însă, și ei experimentează o suferință mentală substanțială și le vine greu să își mențină o minte liniștită. Se îngrijorează în legătură cu banii, cu trupul și reputația lor. Ca toate celelalte ființe samsarice, ei suferă de furie, atașament și ignoranță și nu au de ales decât să treacă prin suferințele nașterii, îmbătrânirii, bolii și morții la nesfârșit și fără de odihnă, viață, după viață. Mai mult, bogăția lor și bunele condiții de viață sunt lipsite de valoare dacă, prin ignoranța lor, le folosesc numai pentru a crea cauza viitoarelor suferințe.

Dacă, pe baza prețuirii tuturor ființelor vii, contemplăm faptul că ei trec prin ciclul suferinței fizice și a durerii mentale viață după viață la nesfârșit, neputința lor de a se elibera din suferință, faptul ca sunt lipsiți de libertate și cum, angajându-se în acțiuni negative, ei creează cauzele viitoarelor suferințe, vom dezvolta o profundă compasiune față de ei. Avem nevoie să empatizăm cu ei și să le simțim durerea la fel de intens cum o simțim pe a noastră. În cele din urmă, ne concentrăm asupra dezvoltării compasiunii universale, dorința sinceră de a elibera permanent toate ființele vii din suferințele acestei vieți și a nenumăratelor vieți viitoare. Contemplăm după cum urmează:

Toate ființele vii suferă pentru că iau renașteri contaminate. Ființele umane nu au altă alegere decât să treacă prin imense suferințe umane pentru că s-au renăscut ca oameni, ceea ce presupune contaminarea cu otrava interioară a perturbațiilor mentale. În mod asemănător, animalele trebuie să treacă prin suferință animală, iar fantomele înfometate și ființele iadului trebuie să treacă prin toate suferințele tărâmurilor respective. Dacă ar fi ca ființele vii să treacă prin toate suferințele acestea numai pentru o singură viață nu ar fi atât de rău, dar ciclul suferinței continuă, viață după viață, la nesfârșit.

Atunci din adâncul inimii noastre trebuie să înțelegem și să gândim:

Nu pot suporta suferințele acestor nenumărate ființe mamă. Scufundându-se în oceanul întins și adânc al samsarei, ciclul renașterii contaminate, ei trebuie să îndure suferințe fizice și durere mentală de nesuportat în această viață și în nenumărate vieți viitoare. Trebuie să eliberez permanent toate ființele vii din ciclul suferinței.

Trebuie să medităm încontinuu asupra acestei hotărâri, care este compasiunea universală, și să depunem un efort substanțial spre a atinge acest țel.

BOGĂȚIA SUPREMĂ A COMPASIUNII

În timpul pauzei de meditație trebuie să ne menținem încontinuu sentimentul de compasiune pentru toate ființele vii. Oricând întâlnim pe cineva trebuie să ne amintim cum suferă și să dezvoltăm compasiune pentru persoana respectivă. Apoi, doar vederea unei ființe vii va fi ca găsirea unei comori rare și prețioase. Aceasta deoarece compasiunea pe care o simțim la întâlnirea cu alții este o bogăție internă supremă ce reprezintă o sursă inepuizabilă de beneficii pentru noi, atât în viața prezentă cât și în cele viitoare.

După cum am menționat mai înainte, bogăția exterioară nu ne poate ajuta în viețile viitoare, și chiar în această viață nu este sigur că ne va aduce fericirea pentru că adesea provoacă atât de multă anxietate și poate chiar să ne pună viața în pericol. Oamenii bogați au griji specifice pe care oamenii săraci nu le au niciodată; de exemplu, adesea se îngrijorează cu privire la hoți, la investiții și rate ale dobânzilor și la pierderea banilor și statutului social. Aceasta este o povară grea pentru ei. Pe când majoritatea oamenilor pot ieși liberi oricând aleg să o facă, mulți oameni bogați și celebri au nevoie de gărzi de corp, iar mulți se tem chiar că vor fi răpiți. Oamenii bogați dispun de puțină libertate sau independență și nu se pot relaxa niciodată pe deplin. Cu cât ajungem mai sus în lume cu atât mai mare va fi căderea; este mai sigur să fim mai aproape de bază.

Nu are importanță cât de mult reușim în a ne îmbunătăți condițiile externe, ele nu ne pot aduce nici fericirea pură nici nu ne pot păzi în mod real de suferință. Adevărata fericire nu poate fi găsită în lumea aceasta impură. În loc să ne străduim să obținem fericirea exterioară, ar fi mult mai bine dacă am căuta bogăția interioară a compasiuni și înțelepciunii pentru că, spre deosebire de bogăția exterioară, aceasta nu ne poate dezamăgi niciodată și ne va aduce cu certitudine pacea și fericirea pe care le dorim.

Dacă suntem pricepuți, prietenii pot fi ca niște sipete pline cu comori, din care putem obține bogăția prețioasă a iubirii, compasiunii, răbdării și așa mai departe. Însă, pentru ca prietenii noștri să funcționeze în acest fel, iubirea noastră pentru ei trebuie să fie liberă de atașament. Dacă iubirea noastră pentru prieteni este combinată cu un atașament puternic, va fi condiționată de comportamentul lor în moduri care ne mulțumește și, de îndată ce fac ceva ce nu aprobăm, faptul că îi placem se poate transforma în furie. De fapt, cele mai comune obiecte ale furiei noastre sunt adesea prietenii noștri, nu dușmanii noștri sau necunoscuții!

Dacă ne înfuriem adesea pe prietenii noștri, îi transformăm în mara. O mara, sau un demon care obstrucționează, este cineva care interferează cu practica noastră spirituală. Nimeni nu este o mară de la sine, dar dacă permitem oamenilor să stimuleze în noi minți perturbate, cum ar fi furia, atașamentul puternic sau preocuparea de sine, îi transformăm în mară față de noi. O mară nu trebuie să aibă coarne și o expresie înfricoșătoare; cineva ce pare să fie un prieten bun, ce ne flatează și ne conduce înspre activități lipsite de sens poate fi un obstacol mai mare în calea activităților noastre spirituale. Dacă prietenii noștri sunt comori prețioase sau mare, depinde în întregime de noi înșine; dacă practicăm cu sinceritate răbdarea, compasiunea și iubirea, ei pot fi ca niște nestemate prețioase, dar dacă ne supărăm pe ei adesea, ei pot deveni mare.

Am fi încântați să găsim o comoară îngropată sau să câștigăm o sumă mare de bani și ne-am considera foarte norocoși. Însă, dacă luăm în considerare natura amăgitoare a bogăției exterioare și superioritatea bogăției interioare a virtuții, cu cât mai norocoși trebuie să ne simțim ori de câte ori întâlnim o ființă vie, un potențial izvor de bogăție interioară nelimitată? Pentru practicanții sinceri, plini de compasiune, simpla vedere a altor ființe vii, a sta de vorbă sau pur și simplu a se gândi la ele este ca și când ar găsi o comoară îngropată. Toate întâlnirile acestora cu alți oameni le folosesc spre a-și dezvolta compasiunea, și astfel chiar activitățile zilnice, cum ar fi mersul la cumpărături sau discuțiile cu prieteni devin cauze pentru atingerea iluminării.

Dintre toate mințile virtuoase, compasiunea și înțelepciunea sunt supreme. Compasiunea ne purifică mintea, iar când mintea ne este pură, obiectele sale devin de asemenea pure. Sunt multe relatări ale practicanților spirituali care, prin dezvoltarea unei compasiuni puternice, și-au purificat mințile de negativitatea care de mult timp le bloca progresul spiritual. De exemplu Asanga, un mare învățat, trăitor în India secolului 5 înaintea erei noastre, a meditat într-o peșteră dintr-un munte izolat pentru a avea o viziune a lui Buddha Maitreya. După 12 ani încă nu reușise și, simțindu-se descurajat, și-a abandonat locul de retragere. La coborârea de pe munte el a întâlnit un câine bătrân întins în mijlocul potecii. Trupul îi era acoperit cu răni pline de viermi și părea aproape de moarte. Această priveliște i-a indus lui Asanga un sentiment copleșitor de compasiune pentru toate ființe vii prinse în samsara. În timp ce îndepărta cu minuțiozitate viermii de pe câinele muribund, Buddha Maitreya i s-a arătat dintr-o dată. Maitreya i-a explicat că a fost cu Asanga de la începutul retragerii sale dar, din cauza impurităților din mintea sa, Asanga nu a putut să îl vadă. A fost compasiunea extraordinară a lui Asanga cea care a purificat în sfârșit obstacolele karmice care îl împiedicau să îl vadă pe Maitreya. În realitate câinele a fost tot timpul o emanație a lui Buddha Maitreya - Maitreya a emanat în forma unui câine suferind pentru a da naștere compasiunii lui Asanga. Putem vedea de aici cum Buddhașii se manifestă în diferite feluri pentru a ajuta ființele vii.

Oricine moare cu o minte de compasiune pură se va renaște categoric într-un Tărâm Pur, unde nu va trebui să mai treacă niciodată prin suferințele samsarei. Principala dorință a lui Bodhisattva Geshe Chekhawa a fost de a se renaște în iad pentru ca să poată ajuta ființele care suferă acolo. Cu toate acestea, în timp ce zăcea pe patul de moarte a perceput o viziune a Tărâmului Pur și a înțeles că dorința nu i se va împlini. În loc de a se renaște în iad, el nu avea altă alternativă decât să meargă în Tărâmul Pur! Asta deoarece compasiunea i-a purificat mintea în asemenea măsură încât, din punctul de vedere al propriei sale experiențe, obiectele impure cum ar fi tărâmurile iadului nu mai existau - pentru el totul era pur. Totuși, deși Geshe Chekhawa s-a renăscut într-un Tărâm Pur, el a putut să ajute ființele iadului prin emanațiile sale.

Putem considera că aceste istorisiri sunt greu de crezut, dar acest lucru este din cauză că nu putem înțelege relația dintre mintea noastră și obiectele sale. Cum spunea Milarepa, mintea noastră și obiectele sale sunt în realitate aceeași natură, însă din cauza ignoranței credem că sunt naturi diferite. Credem că lumea există, ‘acolo, afară‘, independent de mintea care o percepe, însă în realitate obiectele sunt total dependente de mințile care le percep. Această lume impură pe care o experimentăm în prezent există numai în relație cu mintea noastră impură. Odată ce ne-am purificat mintea în întregime, prin antrenamentul nostru în a ne schimba sinele cu ceilalți, prin compasiune și așa mai departe, această lume impură va dispărea și vom percepe o lume nouă, pură. Sensul nostru că lucrurile există separat de mintea noastră, cu propriile lor naturi fixe, intrinseci, provine din ignoranța noastră. Când înțelegem adevărata natură a lucrurilor, vom constata că lumea noastră este ca un vis, în care totul există doar ca o simplă aparență pentru minte. Vom realiza că ne putem schimba lumea pur și simplu prin schimbarea minții noastre, și că, dacă dorim să ne eliberăm de suferință, tot ce avem nevoie este să ne purificăm mintea. Purificându-ne propria minte, vom fi apoi în situația de a ne îndeplini dorința plină de compasiune, arătându-le celorlalți cum să facă același lucru.

Ținând seama de toate aceste beneficii ale compasiunii, trebuie să ne propunem să ne folosim de orice posibilitate de a o dezvolta. Lucrul cel mai important este să punem în practică aceste învățăminte cu privire la compasiune și înțelepciune, atât în beneficiul nostru cât și al celorlalți, altfel, pentru noi, vor rămâne doar simple vorbe goale. Natura și rolurile înțelepciunii sunt explicate în secțiunea despre antrenarea în înțelepciunea superioară din capitolul Obiecte Semnificative.

Compasiunea pură este o minte care găsește suferința celorlalți de nesuportat, dar care nu ne deprimă. De fapt, ne dă o energie imensă spre a acționa pentru ceilalți și pentru a finaliza calea spirituală în folosul lor. Ne zdruncină automulțumirea și face imposibil să ne mulțumim cu fericirea superficială a satisfacerii dorințelor noastre lumești, însă, în locul ei, vom ajunge să cunoaștem o adâncă pace interioară care nu poate fi tulburată de către condițiile schimbătoare. Este imposibil pentru perturbațiile mentale puternice să se manifeste într-o minte plină de compasiune. Dacă nu dezvoltăm perturbații mentale, numai împrejurările exterioare nu au puterea de a ne tulbura; așa încât atunci când mintea noastră este guvernată de compasiune, ea este întotdeauna liniștită. Aceasta este experiența tuturor celor care și-au dezvoltat compasiunea dincolo de compasiunea limitată simțită în mod normal pentru cei față de care ne simțim apropiați, într-o compasiune altruistă pentru toate ființele vii.

Dezvoltarea compasiunii și înțelepciunii și ajutându-i pe cei aflați la nevoie, oricând este posibil, constituie adevăratul sens al vieții omenești. Prin creșterea compasiunii noastre ne apropiem de iluminare și de îndeplinirea dorințelor noastre cele mai profunde. Cât de bune trebuie să fie ființele vii, acționând ca obiecte ale compasiunii noastre! Cât sunt de prețioase! Dacă nu ar mai exista ființe în suferință pe care să le ajutăm, Buddhași ar trebui să le emane pentru noi. Într-adevăr, dacă ne gândim la povestea lui Maitreya și Asanga, vom vedea că nu există o cale spre a ști cu siguranță dacă cei pe care încercăm să îi ajutăm în prezent nu sunt, în fapt, emanații ale lui Buddha manifestate în beneficiul nostru. Indicatorul că am ajuns să stăpânim meditațiile asupra prețuirii altora și asupra compasiunii este că oricând întâlnim o altă persoană, chiar și pe cineva care ne face rău, simțim în mod sincer ca și cum am fi găsit o comoară rară și valoroasă.

Ca soarele care împrăștie norii, putem dezvolta înțelepciunea ce poate îndepărta toate perturbațiile din mintea noastră

Iubirea care Dorește Fericirea Celorlalți

În general există trei feluri de iubire: iubirea afectuoasă, iubirea prețuitoare și iubirea care dorește fericirea celorlalți. De exemplu, când o mamă își privește copiii ea simte o mare afecțiune pentru ei și îi percepe ca fiind frumoși, fără să fie important cum apar ei în ochii altor oameni. Datorită iubirii ei afectuoase, ea îi simte în mod natural ca fiind prețioși și importanți; acest sentiment este iubirea prețuitoare. Pentru că își prețuiește copiii, ea își dorește sincer ca ei să fie fericiți; această dorință este iubirea care dorește fericirea celorlalți. Iubirea care dorește fericirea celorlalți se manifestă din iubirea prețuitoare, care la rândul ei se manifestă din iubirea afectuoasă. Avem nevoie să dezvoltăm aceste trei tipuri de iubire față de toate ființele vii, fără excepție.

CUM SĂ DEZVOLTĂM IUBIREA CARE DOREȘTE FERICIREA TUTUROR FIINȚELOR VII

Având o experiență în dezvoltarea iubirii prețuitoare pentru toate ființele vii prin practicarea instrucțiunilor anterioare, dacă contemplăm cum ființele vii sunt lipsite de fericire pură, vom dezvolta în mod natural o dorință sinceră de a conduce toate ființele vii către o stare de fericire pură. Aceasta este iubirea universală care dorește fericirea celorlalți.

Ce este fericirea pură? Fericirea pură este fericirea care vine dintr-o minte liniștită. Fericirea care vine din bucuriile lumești, cum ar fi mâncarea, băutura, sexul și relaxarea, nu este o fericire pură, sau reală. Este suferință schimbătoare, sau doar o reducere a suferinței noastre anterioare. Prin antrenament, putem dezvolta și menține pacea minții tot timpul, astfel încât vom fi fericiți tot timpul.

În Patru Sute de Versuri, marele învățat Aryadeva spune:

Experiența suferinței nu va fi schimbată niciodată de către aceeași cauză,

Dar putem vedea că experiența fericirii va fi schimbată de aceeași cauză.

Aceasta înseamnă că, de exemplu, suferința cauzată de foc nu va fi niciodată schimbată în fericire de focul acela, dar putem vedea că fericirea cauzată de a mânca, spre exemplu, se va schimba în suferință numai prin consumul de mâncare. Cum putem să înțelegem asta? Când savurăm mâncarea noastră preferată, aceasta are un gust minunat, dar dacă am continua, farfurie plină după farfurie plină, fericirea noastră se va schimba în curând în disconfort, dezgust și eventual durere. Acest lucru dovedește ca experiența fericirii poate fi schimbată în suferință de către aceeași cauză. Din mâncare vine fericire, dar și suferința bolii. Aceasta ne arată că plăcerile lumești, cum ar fi mâncarea, nu sunt cauze reale ale fericirii, însemnând că plăcerea care vine din bucuriile lumești nu este fericire reală. Reversul, însă, nu se întâmplă cu experiențele dureroase. De exemplu, să ne lovim degetul cu un ciocan în mod repetat nu poate să devină niciodată ceva plăcut, pentru că este o cauză reală de suferință. Așa cum o cauză reală de suferință nu poate genera niciodată fericire, așa și o cauză adevărată a fericirii nu poate niciodată să genereze suferință. Deoarece sentimentele plăcute ce derivă din plăcerile lumești se transformă în durere, rezultă că ele nu pot fi fericire reală. Răsfățul prelungit cu mâncare, sport, sex sau orice altă distracție obișnuită, conduce în mod invariabil la suferință. Indiferent cât de mult încercăm să găsim fericirea în plăcerile lumești, nu vom reuși niciodată. Cum s-a menționat mai sus, răsfățul cu plăcerile samsarice este ca și cum ai bea apă sărată; în loc să ne astâmpărăm setea, cu cât bem mai mult cu atât ni se face mai sete. În samsara nu putem atinge niciodată un punct în care să spunem: ‘Acum sunt complet satisfăcut; nu mai am nevoie de nimic altceva.’

Nu numai că plăcerea lumească nu este fericire adevărată, dar nici nu durează. Oamenii își dedică viața acumulării de posesiuni și statut social, formării unei familii și a unui cerc de prieteni; dar atunci când mor ei pierd totul. Toate cele pentru care au muncit dispar dintr-o dată, iar ei intră în viața următoare singuri și cu mâinile goale. Ei își doresc să formeze prietenii profunde și durabile cu ceilalți, dar în samsara aceasta este imposibil. Cei mai îndrăgostiți vor fi despărțiți până la urmă, iar când se întâlnesc din nou, într-o viață viitoare ei nu se vor mai recunoaște. Putem să credem că cei care au relații bune și și-au împlinit ambițiile în viață sunt cu adevărat fericiți, dar în realitate fericirea lor este la fel de fragilă ca o bulă de apă. Impermanența nu scutește nimic și pe nimeni; în samsara toate visele noastre se destramă în final. Așa cum spune Buddha în Sutrele Vinaya:

Sfârșitul acumulării este risipirea.

Sfârșitul înălțării este căderea.

Sfârșitul întâlnirii este despărțirea.

Sfârșitul nașterii este moartea.

Natura samsarei, ciclul vieților impure, este suferința. În această viață impură nu vom trăi niciodată fericirea pură dacă nu ne angajăm în practica spirituală pură. Budhha a comparat viața în samsara cu a ședea pe vârful unui ac - oricât am încerca să ne facem poziția mai comodă, aceasta va fi întotdeauna dureroasă, și oricât de mult am încerca să ne adaptăm și să îmbunătățim situația noastră samsarica, ne va irita și ne va durea întotdeauna.

Fericirea pură vine din înțelepciune, care la rândul ei vine din practicarea învățăturilor spirituale pure, cunoscute ca ‘Dharma’. Fiecare practică spirituală prezentată în această carte ne oferă abilitatea de a dezvolta și de a menține pacea minții. Această pace interioară este fericire pură pentru că vine din înțelepciune, nu din bucurii lumești. Dacă avem o cunoaștere profundă înțelegând marile beneficii ale practicii spirituale pure, care este înțelepciune, în mod categoric ne vom angaja în practica spirituală pură. Fără această înțelepciune nu vom face niciodată acest lucru așa că înțelepciunea este izvorul tuturor practicilor spirituale pure. Fără de înțelepciune suntem ca o persoană ce nu are ochi și nu poate vedea nimic. La fel, fără de înțelepciune nu putem să înțelegem obiectele semnificative.

Înțelesul practicii spirituale pure a fost explicat mai devreme în capitolul despre moarte. Ce este înțelepciunea? Înțelepciunea este o cunoaștere profundă care înțelege obiecte semnificative. Toate obiectele meditației prezentate în această carte sunt obiecte semnificative deoarece cunoașterea care înțelege aceste obiecte ne oferă un sens profund în această viață și în nenumăratele vieți viitoare. Sunt multe niveluri de fericire pură. Dintre acestea, nivelul suprem este cel al fericirii iluminării. Din acest motiv, în practica dezvoltării iubirii care dorește fericirea tuturor ființelor vii, generăm obiectul meditației prin a lua hotărârea fermă de a conduce toate ființele vii către fericirea pură a iluminării. Facem acest lucru angajându-ne în următoarea contemplație. Prețuind toate ființele vii din adâncul inimii noastre, trebuie să gândim:

Deși toate ființele vii, care se scufundă în oceanul adânc al suferinței, își caută fericirea tot timpul, niciuna dintre ele nu găsește fericirea reală. Eu trebuie să le conduc spre fericirea pură a iluminării.

Medităm asupra acestei determinări, din nou și din nou, până când dezvoltăm o dorință spontană de a conduce toate ființele vii către fericirea supremă a iluminării.

Termenul ‘ocean al suferinței‘ are o mare semnificație. Oceanul suferinței este foarte diferit de un ocean obișnuit. Fiecare parte a unui ocean obișnuit este natura apei, dar fiecare parte a oceanului suferinței este natura suferinței. Un ocean obișnuit are un sfârșit, dar oceanul suferinței este nesfârșit. Toate ființele vii se îneacă în acest ocean nesfârșit al suferinței, deși toate caută fericirea zi și noapte, în oceanul suferinței nu se găsește deloc fericire. Gândindu-ne și contemplând asupra acestui lucru generăm iubirea care dorește fericirea celorlalți, dorind sincer să conducem toate ființele vii către fericirea pură a iluminării. Deși de obicei folosim termenul de ‘oceanul samsarei‘, dacă în schimb folosim uneori termenul de ‘ocean al suferinței‘ acesta ne va atinge puternic inimile noastre.

Meditația asupra iubirii este foarte puternică. Iubirea care dorește fericirea celorlalți este numită și ‘iubire nemăsurată‘ pentru că doar prin meditație asupra iubirii care dorește fericirea celorlalți vom primi nemăsurate beneficii în această viață și în nenumăratele vieți viitoare, chiar și dacă concentrația noastră nu este foarte puternică. Bazat pe învățăturile lui Buddha, marele învățat Nagarjuna a enumerat opt beneficii ale iubirii afectuoase și ale iubirii care dorește fericirea celorlalți: (1) Prin meditarea asupra iubirii afectuoase și asupra iubirii care dorește fericirea celorlalți numai pentru un moment, acumulăm merit sau noroc mai mare decât am acumula dacă am da mâncare de trei ori pe zi tuturor celor care sunt flămânzi în întreaga lume.

Când dăm mâncare celor care sunt flămânzi nu dăm fericire reală. Aceasta pentru că fericirea care vine din a mânca nu este fericire reală, ci doar o reducere temporară a suferinței dată de foame. Dimpotrivă, meditarea asupra iubirii afectuoase și a iubirii care dorește fericirea celorlalți ne conduce pe noi și pe toate ființele vii către fericirea pură și eternă a iluminării.

Restul de șapte beneficii ale meditației asupra iubirii afectuoase și iubirii care dorește fericirea celorlalți sunt că în viitor: (2) vom primi bunătate iubitoare din parte ființelor umane și neumane; (3) vom fi protejați în diferite moduri de ființele umane și neumane; (4) vom fi fericiți din punct de vedere mental tot timpul; (5) vom fi sănătoși din punct de vedere fizic tot timpul; (6) nu vom fi răniți de arme, otravă sau alte condiții dăunătoare; (7) vom obține toate condițiile necesare fără efort; și (8) ne vom naște în raiul superior al Tărâmului lui Buddha.

Contemplând asupra acestor beneficii ar trebui să depunem efort în a medita asupra iubirii care dorește fericirea celorlalți de mai multe ori pe zi.

Iubirea este marele protector, apărându-ne de furie și gelozie și de răul produs de spirite. Când Buddha Shakyamuni medita sub Copacul Bodhi, el a fost atacat de către toți demonii înspăimântători ai acestei lumi, dar iubirea lui le-a transformat armele într-o ploaie de flori. În cele din urmă iubirea noastră devine iubirea universală a lui Buddha, ce are într-adevăr puterea de a acorda fericire tuturor ființelor vii.

Majoritatea relațiilor dintre oameni sunt bazate pe o combinație de iubire și atașament. Aceasta nu este iubire pură, fiind bazată pe o dorință pentru fericirea proprie - noi apreciem cealaltă persoană pentru că ne face să ne simțim bine. Iubirea pură este necombinată cu atașament și vine în întregime dintr-o preocupare pentru fericirea celorlalți. Nu dă naștere niciodată la probleme ci numai la pace și fericire, atât pentru noi cât și pentru ceilalți. Trebuie să ne îndepărtăm atașamentul din minte, însă acest lucru nu înseamnă ca trebuie să ne abandonăm relațiile. Mai degrabă, trebuie să învățăm să distingem atașamentul de iubire și treptat să încercăm îndepărtarea tuturor urmelor de atașament din relațiile noastre și să ne îmbunătățim iubirea până când aceasta devine pură.

Preluarea și Dăruirea

Prin practica preluării și a dăruirii putem să ne îmbunătățim și mai mult iubirea și compasiunea. În dependență de această practică putem dezvolta bodhichitta superioară, care este poarta prin care putem intra pe calea către iluminare. După cum am menționat mai sus, iluminarea este lumina interioară a înțelepciunii care este în permanență liberă de toate aparențele eronate, și al cărei funcții este să confere pace mentală tuturor ființelor vii în fiecare zi. Este sursa întregii fericiri.

Când începem să medităm asupra preluării și dăruirii, nu putem să preluăm în fapt suferința altora, nici să le dăm fericirea noastră, dar imaginându-ne că facem asta acum, ne pregătim mintea să poată face acest lucru în viitor. Pentru moment nu putem să facem bine tuturor ființelor vii, dar avem potențialul pentru această abilitate, care este parte a naturii noastre de Buddha. Prin practicarea meditațiilor asupra preluării și dăruirii cu compasiune puternică pentru toate ființele vii, potențialul de a putea să beneficiem toate ființele vii se va împlini, iar atunci când se va întâmpla acest lucru, vom deveni o ființă iluminată, un Buddha.

‘A prelua‘ în acest context înseamnă a prelua suferința altora asupra noastră prin meditație. Când ne începem practica de a prelua și de a dărui noi nu trebuie să ne gândim prea mult la cum este posibil să ușurăm suferința altora numai prin puterea imaginației noastre. În schimb, trebuie pur și simplu să practicăm preluarea și dăruirea cu o motivație bună, înțelegând acest lucru ca fiind o metodă supremă de creștere a meritului nostru, sau a norocului nostru, și a puterii concentrării noastre. Această practică face și ca mintea și acțiunile noastre să devină pure, astfel încât să putem realiza totul cu ușurință. Prin practică sinceră, meditația noastră asupra preluării și dăruirii va deveni atât de puternică încât vom dezvolta abilitatea de a prelua direct suferința altora și de a le da fericire.

Există multe exemple de practicanți realizați folosind puterea concentrării lor pentru a prelua suferința altor ființe cu care au o legătură karmică. Există o poveste a unui mare învățat și meditator, pe nume Maitriyogi, care a preluat durerea unui câine ce a fost bătut, în așa fel încât rănile apăreau pe trupul său și nu pe al câinelui. Marele Yogin tibetan Milarepa a stăpânit în întregime meditația preluării și dăruirii. Cu un prilej a preluat suferința unui bărbat, dar omul a refuzat să creadă că s-a eliberat de durere datorită lui Milarepa. Spre a dovedi acest lucru Milarepa i-a dat durerea înapoi, iar când durerea a devenit prea mare Milarepa a transferat-o unei uși, care a început să se zguduie! Credincioșii practicanți Buddhiști cred că atunci când Ghidul lor Spiritual este bolnav, acesta preia în fapt suferința altora. De asemenea mulți creștini cred că îngăduind să fie răstignit Isus prelua asupra sa suferințele ființelor omenești. Este foarte posibil ca Isus să fi practicat preluarea atunci când se afla pe cruce.

Dacă Buddhașii și Înalții Bodhisattva au puterea de a prelua direct suferința altora și de a conferi fericire asupra lor, ne putem întreba de ce ființele vii încă mai suferă. Pentru că Buddhașii au această putere, ei conferă în continuu binecuvântări asupra tuturor ființelor vii. Ca rezultat direct al acestor binecuvântări fiecare ființă vie, inclusiv animalele și ființele iadului, experimentează ocazional pacea minții, iar în aceste momente ele sunt fericite și libere de suferința manifestă. Însă, singurul mod în care ființele vii pot atinge eliberarea permanentă din suferință este prin punerea învățăturilor lui Buddha în practică. La fel cum un medic nu poate vindeca o boală dacă persoana bolnavă nu ia medicamentele prescrise, așa și Buddhașii nu pot vindeca suferințele noastre interioare, dacă noi nu luăm în fapt medicamentul Dharmei.

Chiar și când soarele strălucește, dacă obloanele casei noastre sunt închise nu poate intra decât un pic de lumină, iar casa noastră va rămâne rece și întunecată; dar, dacă deschidem obloanele, razele calde ale soarelui se vor revărsa înauntru. La fel, chiar dacă soarele binecuvântărilor lui Buddha strălucește întotdeauna, dacă mintea noastră este acoperită de lipsa credinței, doar puține binecuvântări pot răzbate, iar mintea noastră va rămâne rece și întunecată; însă prin dezvoltarea unei credințe puternice, mintea noastră se va deschide, iar soarele plin al binecuvântărilor lui Buddha se va revărsa în ea. Credința este forța vitală a practicii spirituale. Trebuie să avem credință nezdruncinată în învățăturile lui Buddha, altfel nu vom depune niciodată efort în a pune aceste învățături în practică.

A PRELUA PRIN MIJLOACELE COMPASIUNII

În cazul ființelor non-umane, cum sunt animalele sau chiar zeii, suferința cauzează doar mâhnire și nefericire, fără ca aceștia să poată învăța ceva din durerea lor. Însă, oamenii care au întâlnit Buddhadharma pot învăța foarte mult din suferința lor. Pentru noi, suferința poate fi un stimulent major pentru a dezvolta renunțarea, compasiunea și bodhichitta, și poate fi o încurajare să ne angajăm într-o practică sinceră de purificare.

În vremea în care era încă un tânăr necălugărit Maestrul Buddhist Je Gampopa trăia fericit împreună cu soția lui, o tânără frumoasă, care însă s-a îmbolnăvit și a murit timpuriu. Fiind strâns atașat de soția sa, Gampopa a fost lovit de durere. Însă această pierdere l-a făcut să realizeze că moartea și suferința sunt însăși natura samsarei, iar acest lucru l-a încurajat să caute eliberarea permanentă din samsara, ciclul de viață impură, prin practicarea pură a Dharmei. La început s-a bazat pe câțiva Geshe Kadampa și a practicat Kadam Lamrim-ul, iar mai târziu l-a întâlnit pe Milarepa și a primit instrucțiunile de Mahamudra. În cele din urmă, practicând cu sinceritate toate învățăturile pe care le-a auzit, a devenit un mare Maestru care a condus multe ființe de-a lungul căilor spirituale. Astfel, putem vedea că, pentru practicantul Dharma calificat, suferința are multe calități. Pentru acești practicanți, suferințele samsarei sunt asemeni unui Ghid Spiritual care îi conduce de-a lungul căii către iluminare. Așa cum spune Shantideva:

Mai mult chiar, suferința are multe calități.

Prin experimentarea ei putem înlătura mândria,

Dezvolta compasiunea pentru cei prinși în samsara,

Abandona non-virtutea, și delecta în virtute.

De asemenea, Atisha, fondatorul tradiției Kadampa, spune:

Dacă, încurajat fiind de propria suferință,

O persoană își dorește sincer să-i elibereze pe ceilalți din suferința lor,

Un astfel de practicant este o persoană a scopului superior.

Înțelegând calitățile bune ale propriei noastre suferințe, care este înțelepciune, trebuie să ne bucurăm de oportunitatea de a practica preluarea prin mijloacele compasiunii.

PRELUAREA PROPRIEI NOASTRE SUFERINȚE

Ca pregătire pentru meditația propriu-zisă asupra preluării suferinței celorlalți, putem începe prin a prelua propria noastră suferință viitoare. Această meditație este o metodă puternică de purificare a karmei, sau a acțiunilor negative, care sunt cauza principală a suferințelor noastre viitoare. Dacă înlăturăm cauza suferinței noastre viitoare, nu va exista nici o bază pentru a experimenta efectul. Eliberarea de suferința viitoare este mai importantă decât eliberarea de suferința prezentă pentru că suferința viitoare este nesfârșită, pe când suferința noastră prezentă este doar suferința unei singure, scurte vieți. De aceea, cât încă mai avem posibilitatea să purificăm cauzele viitoarelor noastre suferințe, trebuie să ne antrenăm în preluarea acestei suferințe. Această practică folosește și la a ne reduce preocuparea de sine, care este principalul motiv pentru care găsim că suferința noastră este atât de greu de suportat, și de asemenea ne întărește răbdarea. Atunci când, prin practicarea acceptării răbdătoare a propriei suferințe, ne putem tolera cu bucurie greutățile, nu va fi dificil să preluăm suferința altora. În acest fel dobândim deprinderea de a preveni propria suferință și de a fi de folos celorlalți. Înțelegând acest lucru, noi luăm hotărârea de purifica non-virtuțile noastre prin preluarea efectelor lor acum.

Ne imaginăm că toate suferințele pe care le vom trăi în viitor, ca ființă umană, zeu, semi-zeu, animal, spirit flămând sau ființă infernală se reunesc sub formă de fum negru și se dizolvă în ignoranța agățării de sine și a preocupării de sine din inima noastră. Credem cu tărie că ignoranța noastră a agățării de sine și a preocupării de sine este distrusă în întregime, și că am purificat potențialitățile negative din mintea noastră, cauza tuturor suferințelor noastre viitoare. Medităm apoi cât mai mult timp posibil asupra acestei convingeri. Trebuie să repetăm de multe ori această meditație asupra preluării suferinței noastre viitoare, până când primim semne ale purificării karmei noastre negative. În urma angajării în această meditație, vom experimenta o bucurie ce ne va încuraja să dezvoltăm o dorință sinceră de a prelua suferințele celorlalți, prin mijloacele compasiunii.

Ne putem, de asemenea, pregăti pentru meditația propriu-zisă asupra preluării suferinței altora, prin a face rugăciuni. Este foarte ușor să spui rugăciuni, și dacă le spunem cu o inimă bună și cu concentrare puternică ele sunt foarte puternice. În timp ce ne concentrăm asupra semnificației, și având convingerea că Buddha Shakyamuni cel viu este prezent în fața noastră, ne rugăm:

De aceea, o milostiv și Venerabil Guru, îți caut binecuvântările

Pentru ca toată suferința, negativitatea și obstacolele ființelor simțitoare mamă

Să se împlinească asupra mea chiar acum.

Simțim bucurie la gândul de a prelua suferința tuturor ființelor vii, și menținem acest sentiment pentru cât mai mult timp posibil. Prin repetarea acestei rugăciuni, zi și noapte, noi întărim în mod continuu dorința noastră sinceră de a prelua suferința celorlalți. Apoi ne angajăm în meditația propriu-zisă asupra preluării suferinței celorlalți.

BENEFICILE PRELUĂRII SUFERINȚEI CELORLALȚI

Sunt patru mari beneficii ale meditațiilor asupra preluării și dăruirii: acestea sunt metode puternice (1) pentru a purifica potențialitățile acțiunilor non-virtuoase care ne determină să experimentăm boli grave, cum ar fi cancerul; (2) de acumulare a unei mari colecții de merit; (3) de împlinire a potențialului nostru de a putea beneficia toate ființele vii; și (4) de purificare a minții noastre.

Când ne purificăm mintea prin practicile preluării și a dăruirii, fiecare realizare spirituală va crește cu ușurință în mintea noastră. Prin contemplarea celor patru beneficii ale meditării asupra preluării și dăruirii, trebuie să ne încurajăm să practicăm aceste meditații cu sinceritate.

Prin meditare asupra preluării suferințelor tuturor ființelor vii, vom dezvolta o minte foarte puternică ce poate suporta adversitățile cu curaj. În momentul de față mintea noastră este ca o rană deschisă - la cel mai mic indiciu de dificultăți, ne retragem înspăimântați. Cu o astfel de minte slabă chiar și dificultățile minore interferează cu practica noastră de Dharma. Antrenându-ne să preluăm suferințele tuturor ființelor vii, însă, ne putem întări mintea până când devine de nezdruncinat. Geshe-i Kadampa obișnuiau să se roage pentru creșterea unei minți care este atât de puternică și de stabilă ca și nicovala unui fierar, care nu se sparge oricât de puternic ar fi lovită. Avem nevoie de o minte puternică și stabilă, una care nu este tulburată de greutățile pe care viața ni le aruncă în față. Cu o astfel de minte, suntem ca un erou sau o eroină, și nimic nu poate împiedica înaintarea noastră către iluminare.

Cei cu experiență profundă în a prelua pot îndeplini cu ușurință dorințele lor și ale celorlalți. De ce? Pentru că au atât de mult merit și pentru că dorințele lor sunt întotdeauna pure și motivate prin compasiune. Ei își pot îndeplini dorințele chiar și prin rugăciune sau pur și simplu prin declararea adevărului.

Sunt multe povestiri legate de Bodhisattva înfăptuind minuni prin forța cu care declară adevărul. Aceste declarații sunt foarte puternice pentru că sunt motivate de bodhicitta, iar bodhichitta își preia puterea din marea compasiune. Pe când eram un tânăr călugăr la Mănăstirea Jampaling în Tibetul de Vest, am fost foarte bolnav timp de câteva luni. Când durerea a devenit atât de puternică încât abia o mai puteam suporta, Învățătorul meu Geshe Palden a venit să mă vadă. El avea o mala binecuvântată și ne spunea adesea cât era de specială, dar noi credeam că glumește. Astfel, cu această ocazie, el a stat la căpătâiul meu și mi-a spus, ‘Dacă este adevărat ca mala mea este binecuvântată de către Buddha Înțelepciunii, Manjushri, fie să te vindeci în curând‘, iar apoi m-a binecuvântat atingându-mi creștetul cu mala. După aceea, m-am refăcut total.

MEDITAREA ASUPRA PRELUĂRII

Sunt două moduri de antrenare pentru a prelua prin compasiune. Primul este să te concentrezi asupra tuturor ființelor vii în general și să îți imaginezi preluarea suferinței lor, iar al doilea este să te concentrezi asupra anumitor ființe vii și să îți imaginezi preluarea suferinței lor.

Pentru practicarea primei metode, ne vizualizăm înconjurați de adunarea tuturor ființelor vii mame, fără excepție. Spre bun augur, și pentru a ne ajuta să ne raportăm la ele cu mai multă ușurință, le putem vizualiza pe toate cu înfățișarea lor umană, dar trebuie să ne amintim că fiecare dintre ele trece prin suferința specifică tărâmului său. Nu este necesar să le percepem cu claritate - o imagine mentală brută este suficientă.

Apoi, din adâncurile inimii noastre trebuie să gândim:

În nenumăratele lor vieți viitoare toate aceste ființe vii mamă vor trebuie să treacă prin suferințele nemăsurate ale animalelor, spiritelor flămânde și ființelor infernale și suferințele nemăsurate ale oamenilor, semi-zeilor și zeilor, în viață după viață, la nesfârșit. Nu pot suporta asta! Cât de minunat ar fi dacă ar atinge eliberarea permanentă din aceste suferințe! Fie ca ele să atingă această eliberare. Eu însumi voi lucra pentru această eliberare acum.

Gândind în acest mod, ne imaginăm că suferințele tuturor ființelor vii se adună sub formă de fum negru. Acesta se dizolvă în ignoranța noastră a agățării de sine și a preocupării de sine la inima noastră. Apoi credem cu tărie că toate ființele vii sunt eliberate permanent de suferință și că ignoranța noastră a agățării de sine și a preocupării de sine este distrusă în întregime. Medităm asupra acestei convingeri în mod convergent, și o menținem cât mai mult timp posibil.

Cu compasiune pentru toate ființele vii trebuie să practicăm încontinuu această meditație până când constatăm semne ce indică faptul că mintea noastră a fost purificată. Aceste semne pot cuprinde vindecarea de orice boală pe care am fi putut să o avem, împuținarea perturbațiilor noastre mentale, faptul că avem o minte mai liniștită și mai fericită, creșterea credinței noastre, intenție și viziune corectă, și mai ales întărirea experienței noastre de compasiune universală.

Putem gândi despre convingerea noastră că ființele vii au atins eliberarea permanentă de suferință prin meditația noastră este incorectă, pentru că ființele vii nu au atins asta, în fapt. Deși este adevărat că ființele vii nu au atins în fapt eliberarea permanentă, convingerea noastră este totuși corectă pentru că se manifestă din compasiunea și înțelepciunea noastră, și mai ales din puterea concentrării noastre.

Meditarea asupra acestei convingeri va face ca potențialitatea noastră de a elibera permanent toate ființele vii de suferință să se împlinească cu repeziciune, așa încât vom atinge iluminarea cu repeziciune. De aceea nu trebuie să abandonăm niciodată o convingere atât de benefică, ce este de natura înțelepciunii.

Este adevărat că la început nu avem puterea de a prelua direct suferința celorlalți, dar meditând în mod repetat asupra convingerii că le-am preluat suferința, vom dezvolta treptat puterea de a face acest lucru în fapt. Meditația asupra preluării este calea rapidă către iluminare, și este asemănătoare practicii tantrice a aducerii rezultatului pe cale, în care, imaginându-ne cu putere că suntem deja un Buddha, noi devenim treptat un Buddha. Faptul este că dacă nu ne putem nici măcar imagina că atingem iluminarea, atunci nu vom fi în stare niciodată să o atingem! Conform învățăturilor legate de antrenarea minții, practica preluării și dăruirii este asemănătoare practicii Mantrei Secrete sau Tantra. Se spune că realizările tantrice pot fi atinse pur și simplu prin a ne sprijini pe convingerea și imaginație corecte. Această practică este foarte simplă: tot ce trebuie să facem este să ne familiarizăm în mod profund cu meditarea asupra convingerii și imaginației corecte, așa cum sunt prezentate în Tantra, prin aplicarea unui efort susținut.

Cum este posibil ca ceva ce există numai în imaginația noastră să devină o realitate? Este o calitate remarcabilă a minții aceea de a crea întâi obiecte în imaginația noastră și de a le aduce apoi în realitatea noastră de zi cu zi. De fapt, totul începe în imaginație. Spre exemplu, casa în care locuim acum a fost creată întâi în imaginația unui arhitect. El sau ea a pus apoi designul pe hârtia ce a funcționat mai apoi ca proiect pentru construcția propriu-zisă. Dacă nimeni nu ar fi imaginat la început casa noastră, aceasta nu ar fi fost construită niciodată. În realitate, mintea noastră este creatoarea a tot ceea ce trăim. Toate creațiile externe, cum ar fi banii, mașinile și calculatoarele au fost create depinzând de imaginația cuiva; dacă nimeni nu și le-ar fi imaginat, nu ar fi fost inventate niciodată. În același mod, toate creațiile interioare și toate realizările Dharma, chiar și eliberarea și iluminarea, sunt dezvoltate în dependență de imaginația corectă. De aceea atât pentru realizările lumești cât și pentru cele spirituale imaginația este de o importanță primordială.

Dacă ne imaginăm ceva ce ar putea exista în teorie și apoi ne familiarizăm mintea suficient de mult cu el, în cele din urmă va apărea direct minții noastre, întâi percepției noastre mentale, iar apoi chiar și percepției simțurilor noastre. Atâta timp cât obiectul este încă doar un obiect imaginat, mintea care îl sesizează este pur și simplu o convingere. Dacă obiectul este unul benefic atunci convingerea este una corectă, iar dacă obiectul stimulează perturbații mentale atunci este o convingere incorectă. O convingere este o minte conceptuală care își sesizează obiectul printr-o imagine generică, sau mentală a obiectului respectiv. Dacă medităm asupra unei convingeri corecte pentru destul de mult timp, imaginea generică va deveni treptat tot mai transparentă până când la un moment dat dispare în întregime, iar noi percepem obiectul în mod direct. Obiectul imaginat va deveni atunci un obiect real. Prin meditare asupra convingerii benefice că am eliberat toate ființele vii și că am distrus mintea noastră preocupată de sine, în cele din urmă vom realiza acest lucru. Convingerea noastră corectă va fi transformată într-un cunoscător valid, o minte în care putem avea încredere completă.

În al doilea mod de antrenare pentru preluare prin mijloacele compasiunii, preluăm suferințele unor anumite persoane sau grupuri de ființe vii din lumile infinite. De exemplu, ne concentrăm pe grupul de ființe vii care trăiesc suferința bolii și dezvoltăm compasiune. Apoi gândim:

Aceste ființe vii trăiesc suferința bolii în această viață și în vieți nenumărate, fără de sfârșit. Cât de minunat ar fi dacă aceste ființe vii ar fi permanent eliberate de boală! Fie ca ele să obțină acest lucru. Eu însumi voi lucra pentru ca ele să realizeze acest lucru. Trebuie să fac asta.

Gândind în acest mod, ne imaginăm că suferințele tuturor ființelor vii se adună sub formă de fum negru. Acesta se dizolvă în ignoranța noastră a agățării de sine și a preocupării de sine la inima noastră. Apoi credem cu tărie că toate ființele vii sunt eliberate permanent de boală și că ignoranța noastră a agățării de sine și a preocupării de sine este distrusă în întregime. Medităm asupra acestei convingeri, în mod convergent, și o menținem cât mai mult timp posibil.

În același fel, putem practica meditația asupra preluării în timp ce ne concentrăm asupra unei persoane în mod special sau asupra unui grup de ființe vii care întâmpină alte suferințe, cum ar fi sărăcia, războiul și foametea.

Oricând întâmpinăm o problemă anume, fie din cauza bolii, a lipsei de resurse, sau a perturbațiilor noastre mentale, ne putem gândi la nenumăratele ființe vii care trec prin probleme asemănătoare, iar apoi cu o motivare plină de compasiune, ne imaginăm că le preluăm suferința. Acest lucru ne va ajuta să facem față propriei noastre probleme și, prin purificarea karmei negative care prelungește problema, ne poate chiar scăpa de ea. Dacă suferim de un atașament puternic, de exemplu, putem să ne gândim de asemenea la toți cei care suferă din cauza atașamentului, putem dezvolta compasiune pentru ei și ne putem imagina că preluăm tot atașamentul lor, împreună cu suferința pe care o produce. Aceasta este o metodă puternică pentru distrugerea propriului nostru atașament.

Preluarea, motivată de compasiune, este o minte extrem de pură, nepătată de preocuparea de sine. Când mintea noastră este pură, acest lucru face în schimb ca toate acțiunile noastre să fie pure, astfel încât noi devenim o ființă pură. Dacă murim cu o compasiune puternică pentru toate ființele vii, categoric ne vom naște în Tărâmul Pur al unui Buddha. Acest lucru deoarece compasiunea noastră care se manifestă când murim va cauza în mod direct împlinirea potențialului nostru de a ne renaște în Tărâmul Pur al unui Buddha. Aceasta este rezultatul bun al unei inimi bune. Rezultatul menținerii inimii bune a dorinței sincere de a elibera permanent toate ființele vii din suferință, este că vom trăi noi înșine eliberarea permanentă din suferință prin a ne renaște în Tărâmul Pur al unui Buddha.

Pentru a ne încheia sesiunile de meditație asupra preluării, ne dedicăm meritul pentru ca toate ființele vii să fie eliberate din suferința și problemele lor, și pentru pacea durabilă în această lume.

DĂRUIND PRIN MIJLOACELE IUBIRII

‘A dărui’, în acest context, înseamna că, având o minte pură de iubire care dorește fericirea celorlalți, ne dăruim propria fericire celorlalți, prin intermediul meditației. În general, în ciclul de viață impură, samsara, nu există deloc fericire reală. Așa cum am menționat mai înainte, fericirea pe care o simțim în mod normal prin a mânca, a bea, sex și așa mai departe, nu este o fericire reală, ci numai o reducere a unei probleme sau nemulțumiri anterioare.

Cum medităm asupra dăruirii? În Ghid spre Modul de Viață al unui Bodhisattva, Shantideva spune:

... pentru a împlini bunăstarea tuturor ființelor vii

Îmi voi transforma trupul într-o nestemată iluminată, care împlinește dorințe.

Trebuie să înțelegem și să credem că trupul nostru ce rezidă în mod continuu, trupul nostru foarte subtil, este nestemata interioară reală, care împlinește dorințe; este natura noastră de Buddha prin care dorințele noastre și ale tuturor ființelor vii se vor împlini. Atunci gândim:

Toate ființele vii doresc să fie fericite tot timpul, dar nu știu cum să facă asta. Ele nu trăiesc niciodată fericirea reală, pentru că din ignoranță își distrug propria fericire, dezvoltând perturbații mentale cum ar fi furia și desfășurând acțiuni non-virtuoase. Cât de minunat ar fi dacă aceste ființe vii ar trăi fericirea pură și veșnică a iluminării! Fie ca ele să trăiască această fericire. Acum voi dărui fiecărei ființe vii propria mea viitoare fericire a iluminării mele.

Gândind în acest fel ne imaginăm că din trupul nostru ce rezidă în mod continuu la inima noastră emanăm infinite raze de lumină, ce sunt în natura viitoarei noastre fericiri a iluminării. Acestea ajung la toate ființele vii ale celor șase tărâmuri, și credem cu tărie că fiecare ființă vie trăiește fericirea pură și veșnică a iluminării. Medităm asupra acestei convingeri în mod convergent cât mai mult timp posibil. Trebuie să practicăm această meditație în mod continuu până când vom crede în mod spontan că toate ființele vii au primit acum de fapt viitoarea noastră fericire a iluminării.

Dacă dorim să medităm asupra a dărui mai extensiv, ne putem imagina că razele de lumină pe care le emanăm îndeplinesc toate nevoile și dorințele individuale ale fiecărei ființe vii. Oamenii primesc medii înconjurătoare pure, bucurii pure, trupuri și minți pure precum și o viața plină de sens. Animalele primesc mâncare, adăposturi sigure și calde și eliberarea din a fi folosite pentru distracție sau muncă de către oameni; spiritele flămânde primesc de mâncat și de băut precum și eliberarea din sărăcie; ființele din iadurile fierbinți primesc brize răcoroase, iar ființele din iadurile înghețate primesc razele calde ale soarelui. Semi-zeii primesc pace și satisfacție și eliberare din problemele lor legate de gelozie, iar zeii primesc fericire necontaminată și o viață plină de sens. Bucurându-se de aceste obiecte ale dorințelor toate ființele vii sunt complet satisfăcute și trăiesc fericirea necontaminată a iluminării.

Deși această practică constă în principal din familiarizarea noastră cu dorința de a dărui, putem să ne angajăm în a prelua și a dărui în moduri practice, ori de câte ori avem ocazia. La nivelul nostru nu putem prelua suferința altora prin puterea concentrării noastre, însă adesea putem să le fim de folos în mod practic. Putem ușura durerea bolnavilor, îngrijindu-ne de ei și putem să ne ocupăm de cei care nu își pot purta singuri de grijă. Și acceptarea dificultăților în timp ce suntem implicați în a-i ajuta pe alții este o modalitate de a dărui. Putem, de asemenea, să oferim ajutor material, munca noastră, competențele noastre, învățăturile Dharmei sau un sfat bun. Când întâlnim oameni care sunt deprimați și au nevoie să fie încurajați le putem oferi timpul și iubirea noastră.

Putem, de asemenea, să dăruim și animalelor. Salvarea insectelor de la înec sau ridicarea cu blândețe a râmelor de pe drum sunt de asemenea exemple de a da neînfricare, sau protecție. Chiar și faptul că permitem unui șoarece să umble prin coșul nostru de gunoi fără să devenim iritați poate fi un mod de a dărui. Și animalele își doresc să fie fericite la fel de mult ca și noi, și au nevoie de ajutorul nostru chiar mai mult decât oamenii. Majoritatea oamenilor au un anumit nivel de putere pentru a se ajuta pe ei înșiși, dar animalele sunt atât de profund învăluite în ignoranță încât nu au nicio libertate spre a-și îmbunătăți situația. La fel cum viața noastră este importantă, tot așa trebuie să înțelegem că viețile animalelor, inclusiv ale insectelor, sunt și ele importante. Astfel, trebuie să ne oprim din a ucide insecte strivindu-le fără niciun gând legat de suferința, sau de pierderea vieții lor. Animalele s-au renăscut într-un stadiu al existenței inferior celui al oamenilor, dar nu trebuie să le privim niciodată ca fiind mai puțin importante. Buddhașii și Bodhisattva au echilibru metal complet și prețuiesc animalele și oamenii în mod egal.

La sfârșitul meditației noastre asupra dăruirii ne dedicăm meritul astfel încât toate ființele vii să își poată găsi adevărata fericire. De asemenea putem face dedicații specifice, rugându-ne ca bolnavii să fie însănătoșiți, ca săracii să obțină bunăstare, cei fără serviciu să-și găsească locuri de muncă, cei fără de reușită să-și găsească succesul, cei neliniștiți să-și găsească pacea minții și așa mai departe. Prin puterea motivației noastre pure și prin binecuvântări ale Buddhadharmei, dedicațiile noastre pot cu siguranță ajuta, în mod special dacă avem o puternică legătură karmică cu persoanele pentru care ne rugăm. Dedicarea meritului nostru altora este în sine o formă de a dărui. De asemenea putem practica mental dăruirea în viața de zi cu zi. Oricând vedem sau citim despre oameni care sunt săraci, cu probleme de sănătate, înfricoșați, lipsiți de succes sau nefericiți, putem să ne creștem iubirea care dorește fericirea celorlalți și să ne dedicăm meritul pentru fericirea și eliberarea lor de suferință.

MONTAREA PRACTICII PRELUĂRII ȘI DĂRUIRII ASUPRA RESPIRAȚIEI

Odată ce ne-am familiarizat cu meditațiile preluării și dăruirii, le putem combina și le putem practica în asociere cu respirația noastră. Începem prin a medita asupra compasiunii și iubirii pentru toate ființele vii și dezvoltăm o determinare puternică pentru a le prelua suferințele și a le dărui fericire pură. Cu această determinare ne imaginăm că inhalăm prin nări suferința, perturbațiile mentale și non-virtuțile tuturor ființelor vii, sub forma unui fum negru, care se dizolvă în inima noastră și ne distruge în totalitate preocuparea de sine. Expirând ne imaginăm că respirația noastră, sub forma luminii înțelepciunii, în natura sa de fericire pură și necontaminată, pătrunde întregul univers. Fiecare ființă vie primește ceea ce are nevoie și ceea ce își dorește, și mai ales fericirea supremă a păcii interioare permanente. Practicăm acest ciclu al respirației zi și noapte, cu fiecare inspirație preluând suferința tuturor ființelor vii și dăruindu-le fericire pură, până când vom dobândi o experiența profundă a acestei practici.

Odată ce ne-am perfecționat în această meditație de montare a practicii preluării și dăruirii pe respirație, respirația devine foarte puternică deoarece există o relație strânsă între respirație și minte. Respirația este asociată energiei vânturilor interioare ce curg prin canalele trupului nostru și care acționează ca vehicule, sau suporturi ale diferitelor tipuri de conștiință. Prin folosirea respirației noastre în scopuri virtuoase, ne purificăm vânturile interioare și, când vânturi interioare pure curg prin canalele noastre, se manifestă în mod natural stări mentale pure.

Mulți oameni practică meditația respirației, dar cel mai practicat mod de a medita constă pur și simplu în concentrare pe senzația respirației care intră și iese prin nări. Aceasta folosește la liniștirea temporară a minții și reduce gândurile care distrag atenția, însă nu are puterea de a duce la o transformare profundă și de durată a minții noastre. Combinarea meditației asupra respirației cu practica preluării și a dăruirii, însă, are puterea de a ne transforma mintea din starea prezentă nefericită și egocentrică în mintea beatifică și altruistă a unui Bodhisattva. Ne îmbunătățește concentrarea, face ca iubirea și compasiunea noastră să fie foarte puternică și acumulează vast merit. În acest mod, simplul act al respirației este transformat într-o puternică practică spirituală. La început practicăm numai în meditație dar, prin familiarizare, putem să o facem în orice moment. Prin familiarizarea profundă cu această practică, la un moment dat mintea noastră se va transforma în compasiunea unui Buddha.

Meditația asupra preluării și dăruirii poate fi de asemenea foarte eficientă în vindecarea bolilor. Prin preluarea bolii și suferinței celorlalți, cu o minte a compasiunii, putem să purificăm karma negativă care duce la continuarea bolii noastre. Deși trebuie ca întotdeauna să căutăm îndrumare medicală atunci când suntem bolnavi, se poate întâmpla ca uneori medicii să nu ne poată ajuta. În Tibet sunt multe relatări legate de oameni care s-au vindecat ei înșiși de boli altfel incurabile, prin meditarea cu sinceritate asupra preluării și dăruirii. A fost un meditator numit Kharak Gomchen care s-a îmbolnăvit de o boală pe care medicii nu au putut-o vindeca. Gândindu-se că va muri, el și-a dăruit toate posesiunile, ca ofrande către Avalokiteshvara, Buddha al Compasiunii, și s-a retras într-un cimitir, unde intenționa să își facă ultimele săptămâni din viața sa pline de sens, meditând asupra preluării și dăruirii. Însă, prin practica sa de a prelua și de a dărui el a purificat karma care îi prelungea boala, și, spre surprinderea tuturor, s-a întors acasă vindecat. Acest lucru ne arată cât de puternică poate fi practica preluării și a dăruirii.

Dacă ne purificăm karma negativă, este ușor să ne vindecăm și de cele mai grele boli. Mama mi-a povestit despre un călugăr pe care l-a întâlnit și care se molipsise de lepră. Sperând să își purifice boala, el a făcut un pelerinaj la muntele Kailash, în Tibetul de Vest, despre care buddhiștii cred că este Tărâmul Pur al lui Heruka. El era extrem de sărac, iar mama l-a ajutat în drumul lui oferindu-i hrană și adăpost, ceea ce a fost o mare bunătate din partea ei, cum majoritatea oamenilor evită leproșii de teamă să nu se molipsească de lepră. El a rămas pe Muntele Kailash timp de cam șase luni, prosternându-se și înconjurând muntele sfânt, ca practica sa de purificare. După aceea, în timp ce dormea lângă un lac, a visat că o mulțime de viermi s-au târât afară din trupul său și au intrat în apă. Când s-a trezit se simțea extrem de confortabil, iar mai târziu a descoperit că s-a vindecat complet. Pe drum spre casă s-a oprit să o viziteze pe mama și i-a povestit ce se întâmplase.

Putem reflecta că din timpuri fără de început am avut nenumărate vieți și nenumărate trupuri, dar le-am irosit pe toate în activități inutile. Acum avem prilejul să profităm de trupul nostru prezent pentru a obține cea mai mare semnificație pentru viața noastră, folosindu-l pentru a ne angaja pe calea compasiunii și înțelepciunii. Cât de minunat ar fi pentru lumea noastră dacă mulți practicanți contemporani ar putea să emuleze antrenarea minții practicanților din vechime și să devină adevărați Bodhisattva!

Mâinile în rugăciune, ținând o nestemată care împlinește dorințe simbolizează că urmând calea spiritualității, în cele din urmă vom trăi mintea complet pură a iluminării

Suprema Inimă Bună

În acest context suprema inimă bună este bodhichitta. ‘Bodhi‘ înseamnă ‘iluminare‘, iar ‘chitta‘ înseamnă ‘minte‘, astfel ‘bodhichitta‘ înseamnă la propriu ‘mintea iluminării‘. Aceasta este definită ca fiind o minte, motivată de compasiunea pentru toate ființele vii, ce caută în mod spontan iluminarea în folosul tuturor ființelor vii. Bodhichitta se naște din compasiune, care la rândul său depinde de iubirea prețuitoare. Iubirea prețuitoare poate fi asemănată unui ogor, compasiunea poate fi asemănată semințelor, preluarea și dăruirea poate fi asemănată mijloacelor supreme de a face ca semințele să crească, iar Bodhichitta, recoltei. Iubirea prețuitoare care se dezvoltă prin practica schimbării sinelui cu ceilalți este mult mai profundă decât cea dezvoltată prin practicarea altor metode, astfel compasiunea și bodhichitta rezultată sunt, de asemenea, mult mai profunde. Dacă avem compasiune pentru toate ființele vii, generată prin schimbarea sinelui cu ceilalți, bodhichitta se va manifesta în mod natural. Forța bodhichittei noastre depinde în întregime de forța compasiunii noastre.

Dintre toate realizările Dharma, bodhichitta este supremă. Această minte profund plină de compasiune este însăși esența antrenamentului unui Bodhisattva. Creșterea și menținerea inimii bune a bodhichittei ne permite să ne transformăm toate virtuțile în calea către iluminare, să ne rezolvăm toate problemele, să ne îndeplinim toate dorințele și să dezvoltăm puterea de a-i ajuta pe ceilalți în modul cel mai potrivit și mai folositor. Bodhichitta este cel mai bun prieten pe care îl putem avea și cea mai înaltă calitate pe care o putem dezvolta. În momentul în care dezvoltăm bodhichitta vom deveni un Bodhisattva, fiu sau fiică a lui Buddha Cuceritorul.

Atisha a avut mulți învățători, dar cel pe care l-a venerat cel mai mult a fost Guru Serlingpa. De fiecare dată când auzea numele lui Serlingpa, el se prosterna. Când discipolii săi l-au întrebat pe Atisha de ce îl respecta pe Serlingpa mai mult decât pe ceilalți Învățători ai lui, el a răspuns, ‘Este datorită bunătății lui Guru Serlingpa că acum am inima bună a bodhichittei.‘ Prin puterea bodhichittei lui, Atisha a reușit să aducă multă bucurie și fericire tuturor celor cu care se întâlnea, iar orice făcea era în folosul celorlalți.

Cum ne rezolvă bodhichitta toate problemele și ne îndeplinește toate dorințele? Cum am explicat deja, problemele nu există în afara minții; ele sunt sentimentele noastre neplăcute care vin inevitabil din preocuparea noastră de sine. Dacă am avea mintea plină de compasiune a bodhichittei, preocupare noastră de sine nu ar avea putere de a ne face să trecem prin probleme. Cu această supremă inimă bună vom fi fericiți tot timpul. Mai mult, cu mintea supremă altruistă a bodhichittei vom crea o cantitate uriașă de merit, sau noroc, deoarece ne angajăm în toate acțiunile noastre în folosul celorlalți. Cu o astfel de acumulare de merit dorințele noastre vor fi împlinite cu ușurință, vom dezvolta o capacitate formidabilă de a le fi de folos celorlalți, iar toate activitățile noastre Dharma vor fi de succes.

Trebuie să contemplăm beneficiile bodhichittei până când suntem profund inspirați să dezvoltăm această minte rară și prețioasă. O prezentare pe larg a acestor beneficii poate fi găsită în cărțile Semnificație de Contemplat și Calea Bucuroasă spre Noroc.

În momentul de față avem o oportunitate foarte specială de a dezvolta bodhichitta. Însă, nu știm cât de mult va dura norocul nostru, iar dacă irosim această posibilitate, ea n-o să se mai manifeste din nou. Dacă am irosit o posibilitate de a face o mulțime de bani, sau de a obține o slujbă bună sau un partener atractiv, probabil că am simți un regret puternic, însă în realitate nu vom fi pierdut mare lucru. Aceste lucruri nu sunt chiar atât de greu de găsit, și chiar atunci când sunt găsite, ele nu ne aduc fericirea reală. A nu profita de această posibilitate unică de a dezvolta o inimă atât de bună, însă, este o pierdere irecuperabilă. Oamenii au cea mai minunată posibilitate de a se dezvolta spiritual, iar din toate felurile în care ne-am fi putut renaște, noi ne-am născut oameni. În ziua de azi majoritatea oamenilor nu sunt interesați de o dezvoltare spirituală, iar dintre cei care sunt interesați numai câțiva au întâlnit Budhhadharma. Dacă vom contempla acest lucru cu grijă vom vedea cât de norocoși suntem să avem această oportunitate prețioasă de a dobândi fericirea supremă a stării de Buddha.

DEZVOLTAREA BODHICHITTEI

Trebuie să înțelegem că, în pofida dorinței noastre puternice de a proteja toate ființele vii, noi nu avem puterea să facem acest lucru acum. La fel cum un om care se îneacă nu îl poate salva pe un altul, oricât de mult şi-ar dori asta, tot așa, numai atunci când ne-am eliberat pe noi înșine de suferință și de limitările mentale, putem să îi eliberăm pe alții. Dacă ne întrebăm cine are adevărata putere de a proteja toate fiinţele vii, ne vom da seama că numai Buddha poate. Numai un Buddha este eliberat de toate defectele şi limitările, având atât înțelepciunea omniscientă cât şi abilitatea de a ajuta fiecare fiinţă vie pe măsura nevoilor şi dispozițiilor sale individuale. Numai un Buddha a atins țărmul iluminării şi poate elibera toate ființele mamă din nemilosul ocean al suferinței.

Când atingem iluminarea unui Buddha vom fi în stare să fim de folos fiecărei fiinţe vii, în fiecare zi, acordând binecuvântări şi prin nenumăratele noastre emanații. Dacă ne gândim profund la acest lucru, bodhichitta se va manifesta în mod natural în mintea noastră. Contemplăm:

Doresc să apăr toate ființele vii de suferință, dar în starea mea actuală, limitată, nu am putere să fac acest lucru. Pentru că numai un Buddha are o astfel de putere eu trebuie să devin un Buddha, o ființă iluminată, cât mai curând posibil.

Medităm asupra acestei hotărâri, care este bodhichitta, în mod convergent, din nou și din nou, până când dezvoltăm dorința spontană de a atinge iluminarea, spre a fi de folos fiecărei ființe vii, în fiecare zi.

Trebuie să avem în inimă această minte prețioasă a bodhichittei. Este Ghidul nostru Spiritual interior, care ne conduce direct către starea de fericire supremă a iluminării; și este nestemata reală ce îndeplinește dorințe prin care putem îndeplini propriile noastre dorințe și pe cele ale celorlalți. Nu există o intenție benefică mai măreață decât aceasta.

Când ne dorim o cană cu ceai, principala noastră dorință este să bem ceai, însă pentru a îndeplini această dorință în mod natural dezvoltăm dorința secundară de a găsi o ceașcă. La fel, principala dorință a celor care au marea compasiune este de a proteja toate ființele vii de suferință, însă pentru a îndeplini această dorință ei știu că întâi trebuie să atingă starea de Buddha, iar astfel dezvoltă în mod natural dorința secundară de a atinge iluminarea. La fel cum a găsi o cană este mijlocul spre a ne atinge scopul de a bea ceai, tot așa atingerea iluminării este mijlocul spre a ne atinge scopul ultim care este cel de a fi de folos tuturor ființelor vii.

La început bodhichitta noastră va fi artificială sau fabricată, apărând numai când facem un efort specific pentru a o genera. Cea mai bună modalitate de a o transforma în bodhichitta spontană este de a obține o familiaritate profundă cu ea prin practică continuă. Cum majoritatea timpului ne este petrecut în afara meditației, este de importanță vitală să folosim fiecare ocazie spre a ne îmbunătăți antrenamentul în bodhichitta pe parcursul vieții noastre de zi cu zi. Trebuie să facem ca sesiunile noastre de meditație și pauzele de meditație să se susțină reciproc. În timpul sesiunii noastre de meditație, putem să experimentăm o stare liniștită a minții și să dezvoltăm multe intenții virtuoase; însă dacă uităm de ele de îndată ce ieșim din meditație, nu vom fi în stare să ne rezolvăm problemele zilnice de furie, atașament și ignoranță şi nici să avansăm în practica noastră spirituală. Trebuie să învățăm să integrăm practica noastră spirituală în activitățile zilnice astfel încât să ne putem păstra zi și noapte stările liniștite ale minții, intenții pure și viziunea pură dezvoltată în timpul meditației.

În acest moment am putea constata că meditațiile noastre și viața noastră de zi cu zi trag în direcții diferite. În meditație încercăm să generăm minți virtuoase dar, pentru că nu putem înceta să ne gândim la celelalte activități ale noastre, concentrarea noastră este foarte slabă. Sentimentele virtuoase pe care reușim să le dezvoltăm sunt apoi rapid risipite în preocupările de zi cu zi și ne întoarcem pe scaunul de meditație obosiți, tensionați și plini de gânduri care ne distrag atenția. Putem depăși această problemă transformându-ne toate activitățile şi experiențele zilnice în calea spirituală, prin dezvoltarea unor moduri speciale de gândire. Activități cum ar fi gătitul, a muncii, statul de vorba și relaxarea nu sunt lumești în mod intrinsec; sunt lumești numai dacă se desfășoară cu o minte ordinară. Desfășurând exact aceleași activități cu o motivație spirituală, ele vor deveni practici spirituale pure. Spre exemplu, când stăm de vorbă cu prieteni, motivația noastră este combinată de obicei cu preocupare de sine şi spunem orice ne vine în minte, fără să ținem seama dacă este sau nu benefic. Putem însă vorbi cu ceilalți în scopul unic de a le fi de folos, de a-i încuraja să dezvolte stări pozitive ale minții şi având grijă să nu spunem nimic care îi va supăra. În loc să ne gândim cum putem să impresionăm oamenii, trebuie să ne gândim cum putem să-i ajutăm, reamintindu-ne cum sunt prinși în capcana samsarei fiind lipsiți de fericire pură. În acest fel, a sta de vorbă cu prietenii noștri poate deveni un mijloc de a ne îmbunătăți dragostea, compasiunea şi alte realizări.

Dacă ne putem transforma, cu pricepere, toate activitățile zilnice în acest fel, în loc să ne simțim secătuiți şi obosiți atunci când ne așezăm să medităm, ne vom simți plini de bucurie şi inspirați, fiindu-ne ușor să dezvoltăm concentrare pură. Dezvoltarea marii compasiuni, a compasiunii pentru toate ființele vii, este principala sau substanțiala cauză a generării bodhichittei - este ca sămânța de bodhichitta. Pentru ca această sămânță să germineze, avem nevoie şi de condițiile cooperative de acumulare de merit, purificare a negativității şi primirea binecuvântărilor Buddhaşilor şi Bodhisattva. Dacă acumulăm toate aceste cauze şi condiții nu este dificil să dezvoltăm bodhichitta. Pentru a îndeplini dorințele minţii noastre compasionale a bodhichittei, avem nevoie să ne angajăm cu sinceritate în practicile dăruirii, ale disciplinei morale, răbdării, efortului, concentrării şi înțelepciunii. Când aceste practici sunt motivate de bodhichitta, ele se numesc ‘cele șase perfecțiuni‘. Trebuie să investim efort în mod special în antrenarea înțelepciunii ce realizează adevărul ultim, vacuitatea. Trebuie să știm că o realizare directă a vacuității, motivată de bodhichitta, este bodhichitta ultimă, care este natura înțelepciunii. Bodhichitta care a fost explicată mai sus este bodhichitta convențională, care este natura compasiunii. Aceste doua bodhichitte sunt ca cele două aripi ale unei păsări, cu care putem zbura direct către Tărâmul Pur iluminat.

Bodhichitta Ultimă

Când medităm asupra adevărului ultim, sau vacuității, fiind motivați de bodhichitta, noi ne antrenăm de fapt în bodhichitta ultimă. Adevărata bodhichittă ultimă este o înțelepciune ce realizează în mod direct vacuitatea, motivată de bodhichitta. Se numește ‘bodhichitta ultimă‘ pentru că obiectul său este adevărul ultim, vacuitatea, și este una dintre principalele căi către iluminare.

Dacă nu cunoaștem înțelesul vacuității, nu există bază pentru antrenarea în bodhichitta ultimă, pentru că vacuitatea este obiectul bodhichittei ultime. Care este diferența dintre gol şi vacuitate? În buddhism, vacuitatea are un mare sens. Este natura reală a lucrurilor, şi este un obiect foarte profund şi semnificativ. Dacă realizăm vacuitatea în mod direct, vom dobândi eliberarea permanentă de toate suferințele acestei vieți şi ale nenumăratelor vieți viitoare; nu există semnificație mai măreață decât aceasta. Astfel, vacuitatea este un obiect extrem de semnificativ, dar un gol nu este nimic mai mult decât un gol - nu are nici o semnificație specială. Există o lipsă a existenței intrinseci, dar nu există nici o vacuitate a existenței intrinseci deoarece existența intrinsecă însăși nu există.

Je Tsongkhapa a spus:

Cunoaşterea vacuităţii este superioară oricărei alte cunoașteri,

Învățătorul care predă vacuitarea este fără îndoială superior oricărui alt învățător,

Iar înţelegerea vacuităţii reprezintă însăşi esența Buddhadharmei.

Dacă ne dorim cu adevărat să nu trăim probleme şi suferințe trebuie să realizăm vacuitatea, lipsa existenței de sine stătătoare a persoanelor și a fenomenelor. Marpa Lotsawa, Guru lui Milarepa, a spus:

În Estul Indiei, în apropierea fluviului Gange

L-am întâlnit pe Venerabilul Maitripa, şi prin marea lui bunătate

Am realizat că lucrurile pe care le văd în mod obișnuit nu există.

Astfel, toate experiențele mele de probleme și suferinţe au încetat.

Trebuie să ştim că din timpuri fără de început modul nostru de a ne identifica a fost eronat. Noi credem că sinele pe care îl vedem în mod obișnuit este sinele nostru. Această convingere este ignorantă pentru că sinele nostru, pe care îl vedem în mod obișnuit, nu există. Toate lucrurile pe care le vedem în mod normal nu există. Acest lucru va fi explicat în detaliu, în cele ce urmează. Din cauza acestei ignoranțe noi dezvoltăm şi experimentăm diferite aparențe eronate, iar din această cauză trecem prin diferite feluri de suferință şi probleme ca halucinații, pe parcursul acestei vieţi, precum şi în viața după viață, la nesfârșit. Pe de altă parte, dacă ne identificăm sinele doar ca pe o aparență, care nu este altceva decât vacuitatea tuturor fenomenelor, simpla absență a tuturor fenomenelor pe care le percepem în mod normal, aparența noastră eronată se va reduce și în cele din urmă va înceta complet. Atunci vom trăi fericirea supremă a nirvanei sau iluminării.

CE ESTE VACUITATEA?

Vacuitatea este modul în care lucrurile sunt cu adevărat. Este modul în care lucrurile există spre deosebire de modul în care ele apar. În mod natural noi credem că lucrurile pe care le vedem în jurul nostru, cum ar fi mese, scaune şi case, există cu adevărat, deoarece credem că acestea există exact în modul în care apar. Cu toate acestea, modul în care lucrurile apar simțurilor noastre este înșelător şi complet contradictoriu cu felul în care ele există cu adevărat. Lucrurile par să existe din propria lor parte, fără să depindă de mintea noastră. Această carte, ce apare minții noastre, de exemplu, pare să aibă propria existență independentă, obiectivă. Pare să fie ’în afară’, în timp ce mintea noastră pare să fie ’înăuntru’. Simțim că această carte poate exista fără mintea noastră; nu simțim că mintea noastră ar fi în vreun fel implicată în aducerea cărții în existență. Acest mod de a exista, independent de mintea noastră, este denumit, în mod diferit, ‘adevărata existență‘, ‘existență intrinsecă‘, ‘existență proprie‘, ‘existență din partea obiectului‘.

Deși lucrurile apar direct simțurilor noastre ca și cum ar fi cu adevărat, sau existente în mod intrinsec, în realitate toate fenomenele sunt lipsite, sau goale, de existență adevărată. Această carte, trupul nostru, prietenii noștri, noi înșine, și întregul univers, sunt în realitate doar apariții a minții, la fel ca lucrurile văzute într-un vis. Dacă visăm despre un elefant, elefantul va apărea aievea, în toate detaliile sale - îl putem vedea, auzi, mirosi şi atinge - dar când ne trezim realizăm că nu a fost decât o apariție în mintea noastră. Nu ne întrebăm ‘Unde este elefantul acum?‘, pentru că înțelegem că a fost a simplă proiecție a minții noastre şi că nu a existat în afara minții noastre. Când conștiința visului ce a perceput elefantul încetează, elefantul nu va fi plecat nicăieri - a dispărut pur şi simplu, pentru că a fost doar o apariție pentru mintea noastră şi nu a existat separat de minte. Buddha a spus că același lucru este adevărat pentru toate fenomenele; acestea sunt doar simple apariții a minții, dependente în totalitate de mințile care le percep.

Lumea pe care o experimentăm atunci când suntem treji şi lumea pe care o experimentăm atunci când visăm sunt ambele doar apariții în minte ce se manifestă din concepțiile noastre eronate. Dacă vrem să spunem că lumea viselor este falsă, trebuie să spunem că şi lumea de veghe este falsă; iar dacă vrem să spunem că lumea de veghe este adevărată, trebuie să spunem că şi lumea viselor este adevărată. Singura deosebire dintre ele este că lumea viselor este o apariție în mintea noastră subtilă a visului, în timp ce lumea de veghe este o apariţie în mintea noastră grosieră a stării de veghe. Lumea viselor există numai atâta timp cât conștiința visului căreia îi apare există și lumea de veghe există doar atâta timp cât există conștiința stării de veghe căreia îi apare există. Buddha a spus, ‘Să ști că toate fenomenele sunt ca visele.‘ Când murim, minţile noastre grosiere, ale treziei, se dizolvă în mintea noastră foarte subtilă, iar lumea pe care am experimentat-o în timp ce am fost vii, dispare pur şi simplu. Lumea, aşa cum o percep ceilalţi, va continua, dar lumea noastră personală va dispărea la fel de complet şi irevocabil ca şi lumea din visul nostru de noaptea trecută.

Buddha a mai spus şi că toate fenomenele sunt ca iluziile. Sunt multe feluri diferite de iluzii, cum ar fi mirajele, curcubeele sau halucinațiile induse de droguri. În vremurile de demult existau magicieni care aruncau vrăji peste cei care îi ascultau, făcându-i să vadă obiecte, cum ar fi o bucată de lemn, ca fiind altceva, ca de exemplu un tigru. Cei înșelați prin vrajă vedeau ceea ce părea a fi un tigru real şi li se făcea frică, dar cei ajunși după aruncarea vrăjii vedeau o simplă bucată de lemn. Ce au în comun toate iluziile este că felul în care apar nu coincide cu felul în care ele există. Buddha a asemănat toate fenomenele cu iluzii pentru că, prin forţa amprentelor ignoranţei agăţării de sine, acumulate din timpuri fără de început, orice apare minţii noastre în mod natural apare a exista cu adevărat, iar noi consimțim în mod instinctiv la această aparenţă, însă în realitate totul este în întregime lipsit de existență adevărată. Ca un miraj ce apare a fi apă, fără a fi apă în fapt, lucrurile apar într-un mod înșelător. Neînțelegând natura lor reală noi suntem înşelaţi de aparenţe şi ne agăţăm de cărţi şi de mese, de trupuri şi de lumi ca şi cum ar exista cu adevărat. Rezultatul agăţării de fenomene în acest fel este că dezvoltăm preocupare de sine, ataşament, ură, gelozie şi alte perturbații mentale, mintea noastră devine agitată şi dezechilibrată, iar pacea minţii noastre este distrusă. Suntem ca nişte călători în deşert care se epuizează alergând după miraje, sau ca cineva care merge pe un drum noaptea, confundând umbrele copacilor cu nişte criminali sau cu animale sălbatice așteptând să atace.

VACUITATEA TRUPULUI NOSTRU

Pentru a înțelege cum fenomenele sunt lipsite de existență adevărată sau intrinsecă, trebuie să ne luăm în considerare propriul trup. Odată ce vom fi înțeles că propriul nostru trup este lipsit de existență adevărată, putem să aplicăm, cu ușurință, același raționament şi altor obiecte.

În Ghid spre Modul de Viață al unui Bodhisattva, Bodhisattva Shantideva spune:

Prin urmare, nu există niciun trup,

Dar, din cauza ignoranței, noi percepem un trup în mâini şi celelalte părți,

La fel cum o minte sesizează în mod greșit o persoană

Atunci când privește în amurg o grămadă de pietre adunate.

Într-un anumit sens ne cunoaștem foarte bine trupul - știm dacă este sănătos sau nesănătos, frumos sau urât şi aşa mai departe. Însă nu îl examinăm mai profund niciodată, întrebându-ne, ‘Ce este trupul meu mai precis? Unde este trupul meu? Care este adevărata sa natură?’ Dacă ne-am examina trupul în acest mod, nu l-am putea găsi - în loc de a ne găsi trupul ca urmare a acestei examinări, rezultatul ar fi că acesta ar dispărea. Înțelesul primului vers al lui Shantideva, ‘Prin urmare, nu există niciun trup‘, este că dacă căutăm trupul nostru ‘real‘, nu există niciun trup; trupul nostru există numai dacă nu căutăm un trup real în spatele simplei sale aparențe.

Există două moduri de a căuta un obiect. Un exemplu pentru primul mod, pe care îl putem denumi, ‘căutare convențională‘, este căutarea mașinii noastre în parcare. Concluzia acestui mod de a căuta este că găsim maşina, în sensul că vedem lucrul asupra căruia toată lumea cade de acord că este maşina noastră. Însă, odată ce am localizat maşina în parcare, să presupunem că tot nu suntem mulţumiţi doar cu simpla aparenţa a maşinii şi vrem să determinăm cu exactitate ce este maşina. Atunci ne-am putea angaja în ceea ce s-ar putea numi ‘căutarea ultimă‘ a maşinii, pe parcursul căreia privim în interiorul obiectului în sine, pentru a găsi ceva care este obiectul. Pentru a face acest lucru ne întrebăm, ‘Sunt oricare dintre părțile individuale ale mașinii, mașina? Sunt roţile maşina? Este oare motorul, maşina? Şasiul, este el maşina?‘ şi aşa mai departe. Atunci când efectuăm o căutare ultimă a mașinii noastre, nu suntem mulțumiți doar a arăta spre capotă, roți și așa mai departe, și apoi să spunem ‘mașină’; vrem să știm ce este cu adevărat mașina. În loc să folosim numai cuvântul ‘mașină‘, așa cum fac oamenii obișnuiți, noi vrem să știm cu exactitate la ce se referă într-adevăr cuvântul. Vrem să separăm la nivel mental maşina de tot ceea ce nu este maşina, astfel încât să putem spune ‘Aceasta este ceea ce este cu adevărat maşina.‘ Vrem să găsim o maşină, însă în adevăr nu există o maşină; nu putem găsi nimic. În Sutra Condensată a Perfecţiunii Înțelepciunii, Buddha spune, ‘Dacă vă căutaţi trupul cu înţelepciune, nu îl puteţi găsi.‘ Acelaşi lucru se aplică şi maşinii noastre, casei noastre şi tuturor celorlalte fenomene.

În Ghid spre Modul de Viață al unui Bodhisattva, Bodhisattva Shantideva spune:

Când este examinat în acest fel,

Cine trăiește şi cine este cel ce va muri?

Ce este viitorul şi ce este trecutul?

Cine sunt prietenii noștri şi cine sunt rudele noastre?

Vă implor pe voi, cei ce sunteți ca mine,

Vă rog să înțelegeți că toate lucrurile sunt goale, ca spațiul.

Sensul esențial al acestor cuvinte este că atunci când căutăm orice lucru cu înțelepciune, nu este nicio persoană care trăiește sau moare, nu este trecut sau viitor, şi nici prezent, cum ar fi prietenii sau rudele noastre din prezent. Trebuie să știm că toate fenomenele sunt goale, ca spațiul, ceea ce înseamnă că trebuie să ştim că toate fenomenele nu sunt altceva decât vacuitate.

Spre a înțelege afirmația lui Shantideva cum că în realitate nu există niciun trup, trebuie să desfășurăm o căutare ultimă a trupului nostru. Dacă suntem ființe obișnuite, toate obiectele, inclusiv trupul nostru, par să existe în mod intrinsec. Aşa cum am menționat mai sus, obiectele par să fie independente de mintea noastră şi independente de alte fenomene. Universul pare să fie format din obiecte distincte, care au o existență proprie. Aceste obiecte par a exista în mod intrinsec sub formă de stele, planete, munţi, oameni şi aşa mai departe, ‘aşteptând’ să fie experimentate de către fiinţe conştiente. În mod normal, nu ne trece prin minte să gândim că suntem implicați în orice fel în existența acestor fenomene. Spre exemplu, simțim că trupul nostru există din propria sa parte şi nu depinde de mintea noastră, sau a altcuiva, spre a fi adus în existență. Totuși, dacă trupul nostru ar exista așa cum îl percepem în mod instinctiv - ca un obiect exterior și nu ca o simplă proiecție a minții - trebuie să ne putem indica trupul fără să indicăm niciun fenomen care nu este trupul nostru. Trebuie să îl putem găsi printre părţile sale, sau în afara părţilor sale. Deoarece nu există o a treia posibilitate, dacă trupul nostru nu poate fi găsit nici printre părţile sale, nici în afara părţilor sale, trebuie să concluzionăm că trupul nostru, cel pe care îl vedem în mod normal, nu există.

Nu este greu de înțeles că părțile individuale ale trupului nostru nu sunt trupul nostru - este absurd să spunem că spatele nostru, picioarele noastre sau capul nostru ar fi trupul nostru. Dacă una dintre părţi, să spunem spatele nostru, este trupul nostru atunci celelalte părți sunt în mod egal trupul nostru, şi asta ar însemna că avem mai multe trupuri. Mai mult, spatele, picioarele şi aşa mai departe nu pot fi trupul nostru pentru că sunt părţi ale trupului nostru. Trupul este posesorul părților, iar spatele, picioarele şi aşa mai departe sunt părțile pe care le posedă; iar posesorul şi posedatul nu pot fi unul şi același.

Unii oameni cred că, deși nici unul dintre părțile individuale ale trupului nu este trupul, colecția tuturor părților asamblate împreună este trupul. Conform acestora, este posibil să ne găsim trupul atunci când îl cautăm în mod analitic deoarece colecția tuturor părților trupului este trupul nostru. Însă, această afirmație poate fi combătută cu multe argumente valide. S-ar putea ca forţa acestor argumente să nu ne fie evidentă în mod imediat, dar dacă le contemplăm atent, cu o minte calmă şi pozitivă, vom ajunge să le apreciem validitatea.

Deoarece nici una dintre părţile individuale ale trupului nostru nu este trupul nostru, atunci cum colecția tuturor părţilor ar putea fi trupul nostru? Spre exemplu, un grup de câini nu poate fi o fiinţă umană, pentru că nici unul dintre câini, în mod separat, nu este fiinţă umană. Întrucât fiecare membru individual este ‘non-uman’, cum ar putea acest grup de non-umani să se transforme în mod magic într-o fiinţă umană? În mod similar, deoarece colecția părţilor trupului nostru este o colecție de lucruri care nu sunt trupul nostru, aceasta nu poate fi trupul nostru. La fel cum un grup de câini rămâne să fie pur şi simplu câini, la fel colecția tuturor părţilor trupului nostru rămâne să fie pur şi simplu părţi ale trupului nostru - nu se transformă în mod magic în posesorul său, trupul nostru.

Putem să găsim acest aspect mai greu de înţeles, dar dacă ne gândim mult, cu o minte calmă şi pozitivă şi îl discutăm cu practicanţi care au mai multă experimență, va deveni mai clar, în mod treptat. De asemenea putem consulta cărţi autentice asupra subiectului, cum ar fi Noua Inimă a Înţelepciunii şi Oceanul de Nectar.

Există şi un alt mod în care putem ști că colecția părţilor trupului nostru nu reprezintă trupul nostru. Dacă putem indica către colecția părților trupului nostru şi spune că aceasta este, în sine, trupul nostru, atunci colecția părților trupului nostru trebuie să existe independent de toate fenomenele care nu sunt trupul nostru. Astfel ar însemna că colecția părţilor trupului nostru există independent de părţile însăşi. Aceasta este, în mod clar, absurd - dacă ar fi adevărat, am putea îndepărta toate părţile trupului nostru, iar colecția părţilor ar rămâne. Putem astfel să concluzionăm că colecția părţilor trupului nostru nu este trupul nostru.

Deoarece trupul nu poate fi regăsit în părţile sale, nici ca o parte individuală, nici ca și colecție a acestora, singura posibilitate care rămâne este că există separat de părţile sale. Dacă acesta este cazul, trebuie să fie posibil, mental sau fizic, să îndepărtăm toate părţile trupului nostru şi să rămânem în continuare cu trupul. Însă, dacă îndepărtăm braţele, picioarele, capul, trunchiul şi toate celelalte părţi ale trupului nostru, nu mai rămâne niciun trup. Acesta dovedește ca nu există niciun trup separat de părţile sale. Ignoranţa este cea care ne determină ca de fiecare dată când indicăm către trupul nostru să indicăm în fapt numai către o parte a trupului nostru, care nu este trupul nostru.

Am căutat acum în toate locurile posibile şi nu ne-am putut găsi trupul nici printre părţile sale sau nici în altă parte. Nu putem găsi nimic care să fie echivalentul trupului ce apare aievea, de care ne agăţăm în mod obişnuit. Nu putem decât să fim de acord cu Shantideva că, atunci când ne căutăm trupul, nu există un trup care să poată fi găsit. Aceasta demonstrează în mod clar că trupul nostru, pe care îl vedem în mod obişnuit, nu există. Este ca şi cum trupul nu există deloc. Într-adevăr, singurul sens în care putem spune că trupul nostru există este dacă suntem mulţumiţi doar cu denumirea de ‘trup‘ şi nu ne aşteptăm să găsim un trup real în spatele denumirii. Dacă încercăm să găsim sau să indicăm către un trup real, la care denumirea de ‘trup‘ se referă, nu vom găsi nimic. În loc sa găsim un trup cu adevărat existent vom percepe doar simpla absenţă a trupului nostru pe care îl vedem în mod normal. Doar această absenţă a trupului pe care îl vedem în mod normal este modul în care trupul nostru există în fapt. Vom înţelege că trupul pe care îl percepem în mod normal, de care ne agăţăm şi pe care îl preţuim, nu există deloc. Această non-existenţă a trupului de care ne agăţăm în mod normal este vacuitatea trupului nostru, adevărata natură a trupului nostru.

Termenul ‘adevărata natură‘ este plin de semnificaţie. Nefiind satisfăcuți doar cu simpla sa aparenţă şi cu denumirea de ‘trup‘, ne-am examinat trupul şi am încercat să îi descoperim adevărata natură. Rezultatul acestei examinări a fost o certă ne-găsire a trupului nostru. Acolo unde ne-am aşteptat să găsim un trup existând cu adevărat, am descoperit absoluta non-existenţă a acelui trup existent cu adevărat. Această non-existenţă, sau vacuitate, este natura adevărată a trupului nostru. În afară de simpla absență a unui trup cu adevărat existent, nu există altă natură adevărată a trupului nostru - orice alt atribut al trupului este doar parte a naturii sale amăgitoare. Deoarece aceasta este situația, de ce ne petrecem atât timp concentrându-ne asupra naturii amăgitoare a trupului nostru? În prezent ignorăm adevărata natură a trupului nostru şi a celorlalte fenomene şi ne concentrăm numai asupra naturii amăgitoare a acestora; însă rezultatul concentrării continue asupra obiectelor amăgitoare este faptul că mintea noastră devine deranjată şi rămânem în viața mizerabilă a samsarei. Dacă ne dorim să trăim fericire pură trebuie să ne familiarizăm mintea cu adevărul. În loc să ne irosim energia concentrându-ne numai pe obiecte lipsite de sens, amăgitoare, trebuie să ne concentrăm asupra adevăratei naturi a lucrurilor.

Deşi este imposibil să ne găsim trupul, atunci când îl căutăm în mod analitic, când nu ne implicăm în analiză trupul nostru apare foarte clar. De ce se întâmplă asta? Shantideva spune că din cauza ignoranţei noi ne percepem trupul în mâini și în alte părţi ale trupului nostru. În realitate, trupul nostru nu există în părţile sale. Exact la fel cum în amurg putem vedea o grămadă de pietre adunate ca fiind un om, chiar dacă nu este niciun om acolo, la fel mintea noastră ignorantă vede un trup în colecția de braţe, picioare, şi aşa mai departe, deşi nu există niciun trup acolo. Trupul pe care îl vedem în colecția de braţe şi picioare este pur şi simplu o halucinație a minţii noastre ignorante. Nerecunoscându-l ca atare, însă, ne agățăm de el cu putere, îl prețuim, şi ne epuizăm încercând să îl apărăm de orice disconfort.

Felul în care ne familiarizăm mintea cu natura adevărată a trupului este să utilizăm raționamentul de mai sus spre a ne căuta trupul, iar apoi, când vom fi căutat în toate locurile posibile fără să îl fi găsit, ne concentrăm asupra vacuității similare spațiului care nu este nimic altceva decât absența trupului pe care îl vedem în mod obișnuit. Această vacuitate similară spaţiului este natura adevărată a trupului nostru. Deşi se aseamănă spaţiului gol, această vacuitate este plină de semnificație. Semnificația sa este absoluta non-existenţă a trupului pe care îl vedem în mod obișnuit, trupul de care ne agățăm cu atâta putere şi pe care l-am prețuit toată viaţa noastră.

Prin familiarizarea cu experienţa naturii ultime a trupului nostru, similară spaţiului, agăţarea noastră de trup va fi diminuată. Ca urmare, vom experimenta mult mai puţină suferinţă, anxietate şi frustrare în relaţie cu trupul nostru. Tensiunea noastră fizică se va diminua, iar sănătatea ni se va îmbunătăţi şi chiar dacă ne îmbolnăvim, disconfortul nostru fizic nu ne va afecta mintea. Cei ce au o experienţă directă a vacuităţii nu simt nicio durere chiar dacă sunt loviţi sau împuşcaţi. Știind că natura reală a trupului lor este similară spaţiului, pentru ei a fi loviţi sau împuşcaţi este ca şi când spaţiul ar fi lovit sau împuşcat. Mai mult, condiţiile externe, fie ele bune sau rele, nu mai au puterea de a le mai afecta mintea, pentru că ei le percep ca fiind precum iluzia unui magician, fără existenţă separată de minte. În loc de a mai fi dominați de circumstanțele schimbătoare ca și cum ar fi nişte marionete, minţile lor rămân libere şi calme în cunoaşterea naturii supreme, uniforme şi neschimbătoare, a tuturor lucrurilor. În acest fel, o persoană ce realizează în mod direct vacuitatea, natura adevărată a fenomenelor, trăieşte pace şi fericire zi şi noapte, viaţă după viaţă.

Trebuie să distingem între trupul existent în mod convenţional, care există, şi trupul existent în mod intrinsec, care nu există; dar trebuie să avem grijă să nu fim induşi în eroare de cuvinte, înspre a gândi că trupul existent în mod convenţional ar fi mai mult decât o simplă apariție pentru mintea noastră. Poate este mai clar să spunem simplu că pentru o minte care vede în mod direct adevărul, sau vacuitatea, nu există niciun trup. Un trup există numai pentru o minte obișnuită în care un trup apare.

Shantideva ne îndeamnă ca în afară de cazul în care dorim să înțelegem vacuitatea, să nu cercetăm adevărurile convenționale, cum ar fi trupul nostru, proprietăți, locuri sau prieteni, ci să ne mulțumim doar cu numele lor, aşa cum fac oamenii obișnuiți. Odată ce un om obișnuit cunoaște denumirea și scopul unui obiect el este mulţumit de cunoaşterea pe care o are cu privire la obiectul respectiv şi nu cercetează mai departe. Noi trebuie să facem la fel, în afară de cazul în care dorim să medităm asupra vacuităţii. Însă, trebui să ne amintim că dacă am cerceta obiectele mai îndeaproape nu le-am găsi, pentru că ar dispărea pur şi simplu, la fel cum un miraj dispare dacă încercăm să îl căutăm.

Același raționament pe care l-am folosit pentru a dovedi lipsa existenței adevărate a trupului nostru poate fi aplicat şi tuturor celorlalte fenomene. Această carte, spre exemplu, pare să existe din propria parte, undeva în părţile sale; însă când cercetăm cartea mai în detaliu, descoperim că niciuna dintre pagini, în parte, şi nici colecția paginilor nu reprezintă cartea, dar fără ele nu există nici o carte. În loc să găsim o carte care există cu adevărat ne găsim în situaţia de a deţine o vacuitate care este non-existenţa cărţii despre care înainte credeam că există. Din cauza ignoranţei noastre cartea pare să existe separat de mintea noastră, ca şi cum mintea noastră ar fi în interior, iar cartea în exterior, însă prin a analiza cartea descoperim că această apariție este complet falsă. În afara minţii nu există nicio carte. Nu există nicio carte, ‘acolo afară’, printre pagini. Singurul mod în care cartea există este doar ca simplă apariție pentru mintea noastră, nimic altceva decât o proiecție a minții.

Toate fenomenele există prin convenție; nimic nu există în mod intrinsec. Acest lucru se aplică minţii, lui Buddha şi chiar vacuității însăși. Totul nu este nimic altceva decât o atribuire a minții. Toate fenomenele sunt compuse din părţi - fenomenele fizice au părţi fizice, iar fenomenele non-fizice sunt compuse din diferite părţi, sau atribute, ce pot fi deosebite prin gândire. Folosind acelaşi tip de raţionament ca cel de mai sus, putem înţelege că orice fenomen nu este una dintre părţile sale, nu este colecția părților sale, după cum nu este separat de părţile sale. În acest fel putem înţelege vacuitatea tuturor fenomenelor, simpla absenţă a tuturor fenomenelor pe care le vedem sau le percepem în mod normal.

În mod particular este de ajutor să medităm asupra vacuității obiectelor, care trezesc în noi perturbații mentale puternice, cum ar fi atașamentul sau furia. Printr-o analiză corectă vom înțelege că obiectul pe care îl dorim, sau obiectul pe care îl detestăm, în sine, nu există. Frumusețea sau urâciunea sa, și însăși existența acestuia, sunt atribuite de minte. Gândind în acest fel vom descoperi că nu există niciun temei pentru atașament sau furie.

VACUITATEA MINȚII NOASTRE

În Antrenarea Minţii în Şapte Puncte, după prezentarea modului de abordare a meditaţiei analitice asupra vacuității existenţei intrinseci a fenomenelor exterioare, cum ar fi trupul nostru, Geshe Chekhawa continuă spunând că trebuie să ne analizăm propria minte pentru a înţelege felul în care este lipsită de existenţă intrinsecă.

Mintea noastră nu este o entitate independentă ci un continuum, aflat în permanentă schimbare, ce depinde de numeroşi factori, cum ar fi momentele sale anterioare, obiectele sale şi vânturile interioare de energie pe care este montată. Ca orice altceva, mintea noastră este atribuită pe o colecție de numeroși factori, fiind prin urmare lipsită de existenţă intrinsecă. O minte primară, sau conştiinţă, spre exemplu, are cinci părţi sau ‘factori mentali‘: sentiment, discernământ, intenţie, contact şi atenţie. Nici factorii mentali în parte şi nici colecția acestora nu reprezintă mintea primară în sine, pentru că sunt factori mentali, și prin urmare părţi ale minţii primare. Totuşi, nu există minte primară separată de aceşti factori mentali. O minte primară este pur și simplu atribuită asupra factorilor mentali care sunt baza ei de atribuire, și prin urmare aceasta nu există de la sine.

După identificarea naturii minţii noastre primare, care este un gol similar spaţiului, ce percepe sau înţelege obiecte, o vom căuta apoi în părţile sale - sentiment, discernământ, intenţie, contact şi atenţie - până când, în sfârşit, vom realiza că este de negăsit. Această imposibilitate de a ne găsi mintea reprezintă natura sa ultimă, sau vacuitatea. Apoi gândim:

Toate fenomenele ce apar minţii mele sunt de natura minții mele. Natura minții mele este vacuitatea.

În acest fel simţim că totul se dizolvă în vacuitate. Percepem numai vacuitatea tuturor fenomenelor și medităm asupra acestei vacuități. Acest mod de a medita asupra vacuităţii este mai profund decât meditarea asupra vacuității trupului nostru. Treptat, modul în care experimentăm vacuitatea devine din ce în ce mai clar până când, în sfârşit, dobândim o înţelepciune pură, ce realizează în mod direct vacuitatea tuturor fenomenelor.

VACUITATEA EULUI NOSTRU

Obiectul de care ne agăţăm cel mai puternic este sinele, sau eul nostru. Din cauza amprentelor ignoranţei agăţării de sine, acumulate din timpuri fără de început, eul nostru ne apare ca fiind existent în mod intrinsec, iar mintea noastră a agăţării de sine îl percepe automat în acest mod. Deşi ne agăţăm tot timpul de un eu existent în mod intrinsec, chiar şi în timpul somnului, nu este uşor să identificăm cum acesta apare minţii noastre. Spre a-l identifica în mod clar, trebuie să începem prin a-i permite să se manifeste puternic prin contemplarea situaţiilor în care avem un exagerat simţ al eului, cum ar fi atunci când ne este jenă, ruşine, frică sau când suntem indignaţi. Ne amintim sau ne imaginăm o astfel de situaţie, și apoi, fără nici un comentariu sau analiză, încercăm să obținem o imagine mentală clară a felului în care eul apare natural în astfel de situaţii. Trebuie să avem răbdare în această etapă deoarece pot fi necesare mai multe sesiuni înainte să obţinem o imagine clară. În cele din urmă vom vedea că eul apare a fi în întregime solid şi real, existând din propria sa parte fără a depinde de trup sau de minte. Acest eu ce apare cu limpezime este eul existent în mod intrinsec pe care îl preţuim cu atâta putere. Este eul pe care îl apărăm când suntem criticaţi și de care suntem atât de mândri când suntem lăudaţi.

Odată ce ne-am format o imagine asupra modului de apariţie a eului în aceste împrejurări extreme, trebuie să încercăm să recunoaştem cum apare în situaţii mai puţin extreme. Spre exemplu, putem observa eul care citeşte acum această carte şi putem încerca să aflăm cum apare minţii noastre. În cele din urmă vom vedea că deşi în acest caz nu există un sens al eului atât de exagerat, el tot pare să existe în mod intrinsec, de sine stătător, fără să depindă de trup sau de minte. Odată ce avem o imagine a eului existent în mod intrinsec, ne concentrăm o vreme asupra sa, în mod convergent. Apoi, în meditaţie, trecem la etapa următoare, care constă în a contempla motive întemeiate pentru a demonstra că eul existent în mod intrinsec, de care ne agăţăm, de fapt nu există. Eul ce există în mod intrinsec şi sinele nostru, pe care le vedem în mod obişnuit, sunt la fel; trebuie să ştim că niciunul nu există, ambele sunt obiecte pe care vacuitatea le neagă.

Dacă eul există în modul în care apare, atunci trebuie să existe într-unul dintre următoarele patru feluri: ca şi trupul, ca şi mintea, ca și colecția trupului şi a minţii sau ca și ceva separat de trup şi minte; nu există o altă posibilitate. Contemplăm cu grijă asupra acestora până când devenim convinși că acesta este cazul, iar apoi trecem la analiza fiecăreia dintre cele patru posibilități:

(1) Dacă eul nostru este trupul nostru, nu are sens să spunem ‘trupul meu‘, pentru că posesorul şi obiectul posedat sunt identici.

Dacă eul nostru este trupul nostru, atunci nu există nicio renaştere viitoare, pentru că eul încetează atunci când trupul moare.

Dacă eul nostru şi trupul nostru sunt identice atunci, deoarece suntem capabili să dezvoltăm credinţă, să visăm, să rezolvăm enigme matematice şi aşa mai departe, atunci urmează că și carnea, sângele şi oasele pot face același lucru.

Deoarece nici una dintre acestea nu este adevărat, rezultă că eul nostru nu este trupul nostru.

(2) Dacă eul nostru este mintea noastră, nu are sens să spunem ‘mintea mea‘, pentru că posesorul şi obiectul posedat sunt identici; însă de obicei când ne concentrăm asupra minţii noastre spunem ‘mintea mea‘. Aceasta indică în mod clar că eul nostru nu este mintea noastră.

Dacă eul nostru este mintea noastră, atunci deoarece avem mai multe tipuri de minte, cum ar fi cele şase conştiinţe, minţi conceptuale şi non-conceptuale, rezultă că am avea la fel de multe euri. Deoarece acest lucru este absurd, eul nostru nu poate fi mintea noastră.

(3) Deoarece trupul nostru nu este eul nostru și mintea noastră nu este eul nostru, colecția trupului și a minţii noastre nu poate fi eul nostru. Colecția trupului și a minţii noastre este o colecție de lucruri care nu sunt eul nostru, aşa încât cum poate colecția în sine să fie eul nostru? Spre exemplu, într-o turmă de vaci, niciunul dintre animale nu este oaie, de aceea turma în sine nu este oaie. În acelaşi fel, în colecția trupului și a minţii noastre, nici trupul nostru, nici mintea noastră nu sunt eul nostru, prin urmare colecția în sine nu este eul nostru.

(4) Dacă eul nostru nu este trupul nostru, nu este mintea noastră şi nu este colecția trupului și a minţii noastre, singura posibilitate care mai rămâne este să fie ceva separat de trupul şi mintea noastră. Dacă acesta este cazul, trebuie să putem sesiza eul nostru fără apariţia nici a trupului şi nici a minţii noastre, însă dacă ne imaginăm că trupul și mintea noastră ar fi să dispară atunci nu ar mai fi nimic ce ar putea fi numit eul nostru. Prin urmare rezultă că eul nostru nu este separat de trupul şi mintea noastră.

Trebuie să ne imaginăm că trupul nostru se dizolvă treptat în aer, iar apoi mintea noastră se dizolvă, gândurile noastre ne sunt împrăştiate de vânt, sentimentele, dorinţele şi conștiința noastră se topesc în neființă. Rămâne oare ceva ce este eul nostru? Nu este nimic. În mod clar eul nostru nu este ceva separat de trupul şi mintea noastră.

Am examinat acum toate cele patru posibilităţi şi nu am reuşit să ne găsim eul sau sinele. Deoarece am decis deja că nu există o a cincea posibilitate, trebuie să concluzionăm că eul nostru, de care ne agăţăm şi pe care îl preţuim în mod normal, nu există deloc. Acolo unde înainte apărea un eu existent în mod intrinsec, acum apare o absenţă a acelui eu. Această absenţă a unui eu existent în mod intrinsec este vacuitatea, adevărul suprem.

Contemplăm în acest mod până când ne apare o imagine generică sau mentală a absenţei sinelui pe care îl vedem în mod normal. Această imagine este obiectul meditaţiei de plasare. Încercăm să devenim complet familiarizaţi cu acesta meditând în mod convergent asupra sa, pentru cât mai mult timp posibil.

Pentru că ne-am agăţat de eul nostru existent în mod intrinsec încă din timpuri fără de început, şi pentru că l-am preţuit mai mult decât pe orice altceva, experienţa de a nu reuşi să ne găsim sinele în meditaţie poate fi destul de şocantă la început. Unora li se face frică, gândind ‘Eu am devenit complet non-existent’. Alţii simt o mare bucurie, ca şi cum ar dispărea sursa tuturor problemelor lor. Ambele reacţii sunt semne bune şi indică faptul că meditaţia este corectă. După o vreme aceste reacţii iniţiale vor dispărea, iar mintea noastră se va stabiliza într-o stare mult mai echilibrată. Atunci vom fi capabili să medităm asupra vacuității sinelui nostru într-o manieră calmă şi controlată.

Trebuie să îi permitem minţii noastre să fie absorbită în vacuitatea similară spațiului pentru cât mai mult timp posibil. Este important să ne amintim că obiectul meditaţiei noastre este vacuitatea, doar simpla absenţă a sinelui nostru, cel pe care îl percepem în mod normal, şi nu pur și simplu nimic. Din când în când trebuie să ne verificăm meditaţia cu vigilență mentală. Dacă mintea noastră a deviat înspre un alt obiect, sau dacă am pierdut semnificația vacuităţii şi ne concentrăm doar pe nimic, trebuie să repetăm contemplațiile anterioare pentru a percepe din nou în mod clar, vacuitatea sinelui nostru.

S-ar putea să ne întrebăm, ‘Dacă sinele meu, cel pe care îl văd în mod normal, nu există, atunci cine meditează? Cine va încheia meditaţia, va vorbi cu ceilalţi şi va răspunde atunci când este strigat numele meu?‘ Cu toate că sinele nostru, cel pe care îl vedem în mod normal, nu există, acest lucru nu înseamnă că sinele nostru nu există deloc. Noi existăm doar ca nume. Atâta timp cât suntem mulţumiţi doar cu simpla denumire de ‘noi înşine‘, nu este nici o problemă. Putem gândi ‘eu exist‘, ‘eu merg în oraş‘ şi aşa mai departe. Problema se manifestă doar atunci când privim sinele nostru ca pe altceva decât denumirea de ‘eu‘, sau ‘sine‘. Mintea noastră se agaţă de un eu care există la nivel ultim, independent de atribuirea conceptuală, ca şi când ar exista un eu ‘real‘ în spatele acestei denominații. Dacă ar exista un astfel de eu, am fi în măsură să îl găsim, dar am văzut că eul nostru nu poate fi găsit în urma investigației. Concluzia căutării noastre este că este cu totul imposibil să ne găsim sinele. Această imposibilitate de a găsi sinele nostru este vacuitatea sinelui nostru, natura ultimă a sinelui nostru. Sinele nostru care există doar ca simplă denumire este sinele nostru existent. La fel, fenomenele care există doar ca nume sau ca simplă atribuire, sunt fenomene existente. Nu este sine şi nici alte fenomene care să existe altfel decât ca simple atribuiri. Cu adevărat, sinele nostru şi celelalte fenomene ce există ca simple atribuiri sunt natura ultimă a sinelui nostru și a celorlalte fenomene, nu natura convențională a acestora. La început aceste explicaţii sunt greu de înţeles, dar vă rog să aveţi răbdare. Trebuie să depunem efort spre a primi binecuvântările puternice de la Buddha Înţelepciunii Je Tsongkhapa, prin angajarea sinceră în practica Nestematei Inimii.

Când realizăm vacuitatea pentru prima oară, facem aceasta la nivel conceptual, printr-o imagine generică. Continuând să medităm asupra vacuităţii, din nou şi din nou, imaginea generică devine treptat din ce în ce mai transparentă până când dispare în întregime şi vedem în mod direct vacuitatea. Această realizare directă a vacuităţii va fi prima noastră conştientizare absolut fără eroare, sau minte necontaminată. Până când realizăm vacuitatea în mod direct, toate minţile noastre sunt conștientizări eronate, pentru că, din cauza amprentelor agăţării de sine sau ale ignoranţei agățării de existența adevărată, obiectele acestora apar ca și cum ar fi existente în mod intrinsec.

Majoritatea oamenilor se înclină către extrema existenţei, gândind că dacă ceva există, trebuie să existe în mod intrinsec, exagerând astfel modul în care lucrurile există, fără a se mulţumi cu ele doar ca și simple denumiri. Alţii se înclină către extrema non-existenţei, gândind că dacă fenomenele nu există în mod intrinsec, acestea nu există deloc, exagerând astfel lipsa lor de existenţă intrinsecă. Trebuie să înţelegem că, deşi fenomenele sunt lipsite de orice urmă de existenţă proprie, acestea există în mod convenţional, ca simple apariții pentru o minte validă.

Minţile conceptuale, agăţându-se de eul nostru și de alte fenomene, ca fiind existente cu adevărat, sunt conștientizări eronate și, prin urmare, trebuie să le abandonăm, însă nu spun că toate gândurile conceptuale sunt conștientizări eronate şi că de aceea trebuie abandonate. Există numeroase minţi conceptuale corecte, care sunt folositoare în vieţile noastre de zi cu zi, cum ar fi mintea conceptuală ce îşi aminteşte ce am făcut ieri sau mintea conceptuală care înţelege ce vom face mâine. Există de asemenea şi numeroase minţi conceptuale care trebuie cultivate pe calea spirituală. Spre exemplu, bodhichitta convențională în continuumul mental al unui Bodhisattva, este o minte conceptuală, pentru că îşi sesizează obiectul, marea iluminare, printr-o imagine generică. Mai mult, înainte de a putea să realizăm în mod direct vacuitatea, cu o minte non-conceptuală, trebuie să o realizăm printr-un cunoscător valid ulterior, care este o minte conceptuală. Prin contemplarea motivelor ce resping existenţa intrinsecă, minţii noastre îi apare o imagine generică a absenţei sau a lipsei existenţei intrinseci. Aceasta este singura modalitate în care vacuitatea poate apărea iniţial minţii noastre. Apoi medităm asupra acestei imagini cu concentrare din ce în ce mai puternică până când, în final, percepem vacuitatea în mod direct.

Sunt persoane care spun că modul de a medita asupra vacuităţii constă pur şi simplu în a ne goli mintea de toate gândurile conceptuale, argumentând că aşa cum norii albi acoperă soarele la fel de mult ca şi cei negri, tot aşa şi gândurile conceptuale pozitive ne umbresc mintea la fel de mult ca şi gândurile conceptuale negative. Această abordare este complet greşită, pentru că, dacă nu depunem niciun efort spre a atinge o înţelegere conceptuală a vacuităţii, însă încercăm în schimb să suprimăm toate gândurile conceptuale, adevărata vacuitate nu ne va apărea minții niciodată. Am putea trăi o experienţă vie a unei vacuităţi similare spaţiului, însă aceasta este doar absenţa gândului conceptual - nu este vacuitatea, natura adevărată a fenomenelor. Meditarea asupra acestei vacuităţi poate linişti mintea temporar, însă nu ne va distruge niciodată perturbațiile mentale şi nu ne va elibera din samsara şi din suferinţele acesteia.

VACUITATEA FENOMENELOR

Toate fenomenele sunt incluse în opt categorii: producere, dezintegrare, impermanență, permanență, plecare, venire, singularitate și pluralitate. Trebuie să știm că toate aceste opt fenomene pe care le vedem în mod normal nu există cu adevărat, pentru că dacă le căutăm cu înțelepciune acestea vor dispărea. Totuși, aceste fenomene ne apar clar datorită altor cauze și condiții. De exemplu, dacă toate cauzele și condițiile atmosferice necesare se întrunesc, nori vor apărea. Dacă acestea lipsesc, norii nu pot să apară. Apariția norilor este complet dependentă de cauze și condiții; fără acestea nu au nici o putere să apară. La fel se aplică pentru apariția munților, planetelor, trupurilor, minților și tuturor celorlalte fenomene. Deoarece apariția lor depinde de factori exteriori lor înșiși pentru a exista, ei sunt lipsiți de existență intrinsecă, sau independentă și sunt doar simple atribuiri ale minții.

Pentru a înțelege aceasta putem să contemplăm învățăturile asupra karmei - acțiunile și efectele lor. De unde vin toate experiențele noastre atât plăcute cât și neplăcute? În realitate, ele sunt rezultatul acțiunilor pozitive sau negative pe care le-am creat în trecut. Ca urmare a acțiunilor pozitive, în viața noastră apar persoane atrăgătoare și agreabile, se manifestă condiții materiale favorabile și suntem înconjurați de un mediu plăcut; dar ca urmare a acțiunilor negative, în viața noastră apar persoane și situații neplăcute. Lumea aceasta este efectul acțiunilor colective create de ființele care o locuiesc. Deoarece acțiunile își au originea în minte - mai precis în acțiunile noastre mentale - putem deduce că toate lumile se manifestă din minte. Acest lucru este similar cu modul în care aparițiile se manifestă într-un vis. Tot ceea ce percepem atunci când visăm este rezultatul împlinirii potențialelor karmice în mintea noastră și nu are existență în afara ei. Atunci când mintea noastră este calmă și pură, amprente karmice pozitive se maturizează și apariții plăcute în vise se manifestă; însă când mintea noastră este agitată și impură, amprente karmice negative se maturizează, și apariții neplăcute, coșmaruri se manifestă. În mod similar, toate aparițiile din lumea noastră de trezie sunt pur și simplu maturizarea amprentelor karmice pozitive, negative sau neutre în mintea noastră.

Odată ce înțelegem cum lucrurile se manifestă din cauzele și condițiile lor interioare și exterioare și nu au o existență independentă, atunci doar văzând sau gândind la producerea fenomenelor ne vom aminti de vacuitate lor. În loc să ne consolidăm sentimentul de soliditate și obiectivitate a lucrurilor, vom începe să le vedem ca manifestări ale vacuității lor, fără o existență mai concretă decât un curcubeu ce apare dintr-un cer senin.

La fel cum producerea de lucruri depinde de cauze și condiții, la fel depinde și dezintegrarea lucrurilor. De aceea nici producerea și nici dezintegrarea lucrurilor nu pot exista cu adevărat. De exemplu, dacă noua noastră mașină ar fi distrusă, ne-am simți nefericiți pentru că ne agățăm atât de mașină cât și de dezintegrarea acesteia ca și cum ar fi existente cu adevărat; însă dacă am înțelege că mașina nu este decât o aparență a minții noastre, la fel ca o mașină dintr-un vis, distrugerea acesteia nu ne-ar deranja. Acest lucru este adevărat pentru toate obiectele atașamentului nostru: dacă realizăm că atât obiectele cât și încetarea lor sunt lipsite de existență reală, nu va exista o bază pentru a deveni supărați dacă suntem despărțiți de ele.

Toate lucrurile funcționale - mediul nostru înconjurător, plăcerile, trupul, mintea și noi înșine - ne schimbăm din moment în moment. Toate sunt impermanente în sensul că nu durează pentru un al doilea moment. Cartea pe care o citiți în acest moment nu este aceeași carte pe care o citeați cu un moment în urmă, și nu a putut să ia existență decât deoarece cartea pe care o citeați cu un moment în urma a încetat să existe. Când înțelegem impermanența subtilă - faptul că trupul, mintea, sinele nostru și așa mai departe, nu durează pentru un al doilea moment - nu este greu să înțelegem că sunt lipsite de o existență intrinsecă.

Chiar dacă putem fi de acord că fenomenele impermanente sunt lipsite de existență intrinsecă, am putea gândi că din cauză că fenomenele permanente sunt neschimbătoare și nu se manifestă din cauze și condiții, acestea trebuie să existe în mod intrinsec. Totuși, chiar și fenomenele permanente, cum ar fi vacuitatea și spațiul ne-creat - simpla absență a obstrucției fizice - sunt fenomene relațional dependente, pentru că depind de părțile lor, bazele lor [de atribuire] și mințile care le atribuie; și de aceea ele nu există în mod intrinsec. Deși vacuitatea este realitatea ultimă, aceasta nu este independentă sau existentă în mod intrinsec pentru că și ea depinde de părțile sale, de bazele sale [de atribuire] și de mințile care o atribuie. La fel cum o monedă de aur nu există separat de aurul din care este formată, la fel și vacuitatea trupului nostru nu există separat de trupul nostru, pentru că este pur și simplu lipsa de existență intrinsecă a trupului nostru.

Oricând mergem undeva dezvoltăm gândul că ‘eu mă duc‘, și ne agățăm de un act existent în mod intrinsec de a merge. La fel, când cineva vine să ne viziteze, ne gândim ‘ei vin‘, și ne agățăm de un act existent în mod intrinsec de a veni. Ambele concepte sunt agățare de sine și conștientizare eronată. Atunci când cineva pleacă simțim că a plecat cu adevărat o persoană care există într-adevăr, iar când persoana respectivă se întoarce, simțim că se întoarce cu adevărat o persoană care există într-adevăr. Totuși, venirea și plecarea oamenilor este la fel ca apariția și dispariția curcubeului pe cer. Atunci când sunt întrunite cauzele și condițiile pentru formarea unui curcubeu, acesta apare, iar atunci când cauzele și condițiile pentru apariția continuă a unui curcubeu se risipesc, acesta dispare; însă curcubeul nu vine de nicăieri, și nici nu se duce nicăieri.

Atunci când observăm un obiect, cum ar fi eul nostru, simțim cu tărie că acesta este o entitate singulară, indivizibilă și că singularitatea sa există în mod intrinsec. În realitate însă, eul nostru are multe părți, precum părțile care privesc, ascultă, merg și gândesc, sau părțile care sunt, spre exemplu, o profesoară, o mamă o fiica și o soție. Eul nostru este atribuit asupra colecției tuturor acestor părți. Ca și în cazul fiecărui fenomen individual, acesta este o singularitate, însă singularitatea sa este numai atribuită, la fel ca o armată care este numai atribuită asupra unei colecții de soldați, sau o pădure care este atribuită asupra unei colecții de copaci.

Atunci când privim mai mult decât un singur obiect, considerăm multiplicitatea acestor obiecte ca fiind existente în mod intrinsec. Însă, la fel cum singularitatea este pur și simplu atribuită, la fel și pluralitatea este doar o atribuire a minții și nu există din partea obiectului. De exemplu, în loc să ne uităm la o colecție de soldați sau copaci din punctul de vedere al soldaților sau copacilor individuali, am putea să ne uităm la ele ca la o armată sau o pădure, deci ca o colecție singulară sau întreg, caz în care ne-am uita la o singularitate mai degrabă decât o pluralitate.

În concluzie, singularitatea nu există din propria sa parte, deoarece este doar atribuită pe o pluralitate - părțile sale. În același fel, pluralitatea nu există din propria ei parte deoarece este doar atribuită pe o singularitate - colecția părților sale. Prin urmare singularitatea și pluralitatea sunt doar simple atribuiri ale minții conceptuale și sunt lipsite de existență adevărată. Dacă ne dăm seama de acest lucru în mod clar, nu există nici o bază pentru a dezvolta atașament și furie față de obiecte, fie ele singulare sau plurale. Tindem să proiectăm defectele sau calitățile unor indivizi asupra unor grupuri mai mari și apoi să dezvoltăm ură sau atașament pe baza, de exemplu, a rasei, a religiei sau a țării. Contemplarea vacuității singularității și a pluralității poate fi utilă pentru a reduce această ură și acest atașament.

Deși producerea, dezintegrarea și așa mai departe există, ele nu există în mod intrinsec. Sunt mințile noastre conceptuale a agățării de sine care se agață de ele ca fiind existente în mod intrinsec. Aceste concepții se agață de cele opt extreme: producerea existentă în mod intrinsec, dezintegrarea existentă în mod intrinsec, impermanența existentă în mod intrinsec, permanența existentă în mod intrinsec, plecarea existentă în mod intrinsec, venirea existentă în mod intrinsec, singularitatea existentă în mod intrinsec și pluralitatea existentă în mod intrinsec. Aceste extreme sunt non-existente pentru că sunt extreme, ceva ce este creat și exagerat de o viziune eronată. Mintea noastră care crede și se agață de producerea existentă în mod intrinsec și așa mai departe este o viziune extremă. Din timpuri fără de început, în viața după viață, din cauza urmăririi acestei viziuni extreme am trăit probleme imense și suferință fără de sfârșit. Acum este momentul să punem capăt tuturor acestor probleme și suferințe pentru totdeauna, prin realizarea directă a faptului că producerea, dezintegrarea, impermanența, permanența, plecarea, venirea, singularitatea și pluralitatea pe care le percepem în mod normal nu există. Deși aceste extreme nu există, din cauza ignoranței noastre, ne agățăm mereu de ele. Concepțiile acestor extreme se află la rădăcina tuturor celorlalte perturbații mentale și deoarece perturbațiile mentale ne determină să efectuăm acțiuni contaminate care ne țin captivi în închisoarea samsarei, aceste concepții sunt rădăcina samsarei, ciclul vieții impure.

Producerea existentă în mod intrinsec este aceeași cu producerea pe care o vedem în mod normal și trebuie să știm că în realitate nici una dintre cele două nu există. La fel se aplică pentru cele șapte extreme rămase. De exemplu, dezintegrarea și distrugerea existentă în mod intrinsec și dezintegrarea și distrugerea pe care le vedem în mod normal sunt aceleași și trebuie să știm că nici una dintre acestea nu există. Mințile noastre care se agață de aceste opt extreme sunt agățarea noastră de fenomene. Pentru că ignoranța agățării noastre de sine este cea care ne face să trăim suferințe și probleme nesfârșite, când această ignoranță încetează permanent prin meditație asupra vacuității tuturor fenomenelor, toată suferința noastră din această viață și nenumărate vieți viitoare vor înceta permanent și vom realiza sensul real al vieții umane.

Subiectul celor opt extreme este profund și necesită o explicație detaliată și un studiu de lungă durată. Buddha le explică în detaliu în Sutra Perfecțiunii Înțelepciunii; și în Înțelepciune Fundamentală, un comentariu la Sutra Perfecțiunii Înțelepciunii, Nagarjuna folosește de asemenea multe motive profunde și puternice pentru a dovedi că cele opt extreme nu există, arătând cum toate fenomenele sunt lipsite de existența intrinsecă. Prin analiza adevărurilor convenționale, el le stabilește natura ultimă, și arată de ce este necesar să înțelegem atât natura convențională cât și cea ultimă a unui obiect pentru a-l înțelege complet.

ADEVĂRURI CONVENȚIONALE ȘI ULTIME

În general, orice există este fie un adevăr convențional, fie un adevăr ultim și, deoarece adevărul ultim se referă doar la vacuitate, totul, cu excepția vacuității, este un adevăr convențional. De exemplu, lucruri cum ar fi case, mașini și mese sunt toate adevăruri convenționale.

Toate adevărurile convenționale sunt obiecte false deoarece modul în care apar și modul în care există nu corespund. Dacă cineva pare să fie prietenos și bun, dar intenția sa reală este să ne câștige încrederea pentru a ne jefui, am spune că el este fals sau înșelător, deoarece există o discrepanță între modul în care el apare și natura sa reală. În mod similar, obiecte, cum ar fi formele și sunetele, sunt false sau înșelătoare, deoarece ele par a exista în mod intrinsec, dar în realitate sunt complet lipsite de existență intrinsecă. Deoarece modul în care acestea apar nu coincide cu modul în care există, adevărurile convenționale sunt cunoscute sub numele de ‘fenomene înșelătoare’. O ceașcă, de exemplu, pare a exista independent de părțile sale, de cauzele sale și de mintea care o sesizează, dar, în realitate, depinde în totalitate de aceste lucruri. Deoarece modul în care ceașca apare minții noastre și modul în care există nu corespund, ceașca este un obiect fals.

Deși adevărurile convenționale sunt obiecte false, ele totuși există actualmente pentru că o minte ce percepe în mod direct un adevăr convențional este o minte validă, o minte complet fiabilă. De exemplu, o conștiință a văzului percepând direct o ceașcă pe masă este o minte validă, deoarece nu ne va înșela - dacă ne întindem să luăm ceașca, o vom găsi acolo unde conștiința văzului nostru o vede. În această privință, o conștiință a văzului percepând o ceașcă pe masă este diferită de cea a unei conștiințe a văzului care confundă o ceașcă reflectată într-o oglindă pentru o ceașcă reală sau o conștiință a văzului văzând un miraj ca fiind apă. Chiar dacă o ceașcă este un obiect fals, pentru scopuri practice, conștiința văzului care o percepe în mod direct este o minte validă și fiabilă. Cu toate acestea, deși este o minte validă, ea reprezintă totuși o conștientizare eronată, dat fiind faptul că pentru acea minte ceașca apare ca având o existență reală. Este valabilă și non-înșelătoare în ceea ce privește caracteristicile convenționale ale ceștii - poziția, dimensiunea, culoarea și așa mai departe - dar eronată în ceea ce privește apariția acesteia.

Pentru a rezuma, obiectele convenționale sunt false deoarece, deși apar că există din propria lor parte, în realitate ele sunt doar apariții în minte, ca și lucrurile văzute într-un vis. În contextul unui vis, totuși, obiectele visului au o validitate relativă, iar acest lucru le distinge de lucruri care nu există deloc. Să presupunem că într-un vis furăm un diamant și cineva ne întreabă dacă noi l-am furat. Chiar dacă visul este doar o creație a minții noastre, dacă răspundem ‘da’, spunem adevărul, iar dacă răspundem ‘nu’, spunem o minciună. În același mod, chiar dacă în realitate întregul univers este doar o apariție în mintea noastră, în contextul experienței ființelor obișnuite putem distinge între adevăruri relative și falsități relative.

Adevărurile convenționale pot fi împărțite în adevăruri convenționale grosiere și adevăruri convenționale subtile. Putem înțelege cum toate fenomenele au aceste două nivele de adevăr convențional, luând în considerare exemplul unei mașini. Mașina în sine, mașina ca fenomen ce depinde de cauzele ei, și mașina ca fenomen ce depinde de părțile sale sunt toate adevăruri grosiere convenționale ale mașinii. Ele sunt numite ‘grosiere’ deoarece sunt relativ ușor de înțeles. Mașina ca fenomen ce depinde de baza sa de atribuire, este destul de subtil și nu este ușor de înțeles, dar este încă un adevăr convențional grosier. Baza pentru desemnarea mașinii este părțile sale. Pentru a sesiza mașina, părțile mașinii trebuie să ne apară minții; fără ca părțile să apară nu există nici o posibilitate pentru a dezvolta gândul ‘mașină’. Din acest motiv, părțile sunt baza pentru desemnarea mașinii. Noi spunem ‘văd o mașină’, dar, strict vorbind, tot ceea ce vedem vreodată sunt părți ale mașinii. Cu toate acestea, atunci când dezvoltăm gândul ‘mașină’, văzându-i părțile, vedem mașina. Nu există altă mașină decât părțile sale, nu există alt trup decât părțile sale și așa mai departe. Mașina care există doar ca o atribuire prin gândire este adevărul convențional subtil al mașinii. Am înțeles acest lucru atunci când ne dăm seama că mașina nu este altceva decât o simplă atribuire de către o minte validă. Nu putem înțelege adevărurile convenționale subtile dacă nu am înțeles vacuitatea. Când realizăm pe deplin adevărul convențional subtil, vom fi realizat cele două adevăruri, convențional și ultim.

Strict vorbind, adevărul, adevărul ultim și vacuitatea sunt sinonime, deoarece adevărurile convenționale nu sunt adevăruri reale, ci obiecte false. Sunt adevărate numai pentru mințile celor care nu au realizat vacuitatea. Numai vacuitatea este adevărată, deoarece doar vacuitatea există în felul în care apare. Când mintea oricărei ființe vii percepe în mod direct adevăruri convenționale, cum ar fi formele, ele apar a exista din propria lor parte. Când mintea unei Ființe Superioare, o ființă care a realizat vacuitatea în mod direct, percepe vacuitatea în mod direct, nimic nu apare decât vacuitatea; această minte este total contopită cu pur și simplu absența fenomenelor cu existență intrinsecă. Modul în care vacuitatea apare minții ce este un perceptor direct non-conceptual corespunde exact modului în care vacuitatea există.

Trebuie remarcat că, deși vacuitatea este adevărul ultim, ea nu este existentă în mod intrinsec. Vacuitatea nu este o realitate separată care există în spatele aparenței convenționale, ci natura reală a acestor aparențe. Nu putem vorbi despre vacuitate în izolare, deoarece vacuitatea este mereu doar lipsa existenței intrinseci a ceva. De exemplu, vacuitatea trupului nostru este lipsa existenței intrinseci a trupului nostru și fără trupul nostru ca și baza ei, această vacuitate nu poate exista. Deoarece vacuitatea depinde în mod necesar de o bază pentru desemnare, ea nu are o existență intrinsecă.

În Ghid spre Modul de Viață al unui Bodhisattva Shantideva definește adevărul ultim ca un fenomen care este adevărat pentru o minte necontaminată a unei Ființe Superioare. O minte necontaminată este o minte care realizează vacuitatea în mod direct. Această minte este singura conștientizare pură și numai Ființele Superioare o posedă. Deoarece mințile necontaminate sunt complet fără eroare, orice lucru perceput direct de către ele ca fiind adevărat este în mod necesar un adevăr ultim. În schimb, orice lucru care este perceput în mod direct ca fiind adevărat de mintea unei ființe obișnuite, o ființă care nu a realizat în mod direct vacuitatea, neapărat nu este un adevăr ultim, deoarece toate mințile ființelor obișnuite sunt eronate, iar mințile eronate nu pot niciodată percepe adevărul în mod direct.

Din cauza amprentelor gândurilor conceptuale care se agață de cele opt extreme, tot ce apare minții ființelor obișnuite pare să fie existent în mod intrinsec. Doar înțelepciunea stării de echilibru meditativ care realizează direct vacuitatea este necontaminată de amprentele sau urmele acestor gânduri conceptuale. Aceasta este singura înțelepciune care nu are aparență eronată.

Când un Bodhisattva superior, acel Bodhisattva care a realizat în mod direct vacuitatea, meditează asupra vacuității, mintea lui sau a ei se combină complet cu vacuitatea și nu percepe nici o aparență a existenței intrinseci. El dezvoltă o înțelepciune complet pură, necontaminată, care este bodhichitta ultimă. Când iasă din starea de echilibru meditativ, totuși, din cauza amprentelor agățării de sine, fenomenele convenționale apar din nou minții lui ca fiind existente în mod intrinsec, iar înțelepciunea lui necontaminată devine temporar ne-manifestată. Numai un Buddha își poate manifesta înțelepciunea necontaminată în același timp cu perceperea directă a adevărurilor convenționale. O calitate neobișnuită a unui Buddha este că un singur moment al minții lui Buddha realizează direct și simultan atât adevărul convențional, cât și adevărul ultim. Bodhichitta ultimă are mai multe niveluri. De exemplu, bodhichitta ultimă obținută prin practica tantrică este mai profundă decât cea dezvoltată numai prin practica Sutrei, iar bodhichitta ultimă supremă este cea a unui Buddha.

Dacă prin raționament valid realizăm vacuitatea care este lipsită de prima extremă, extrema producerii, vom fi cu ușurință capabili să realizăm vacuitatea care este lipsită de celelalte șapte extreme. Odată ce am realizat vacuitatea care este lipsită de cele opt extreme, am realizat vacuitatea tuturor fenomenelor. După ce am obținut această realizare, continuăm să contemplăm și să medităm asupra vacuității fenomenelor produse și așa mai departe și, pe măsură ce meditațiile noastre se aprofundează, vom simți toate fenomenele dizolvându-se în vacuitate. Atunci vom putea să menținem o concentrare convergentă asupra vacuității tuturor fenomenelor.

Ca să medităm asupra vacuității fenomenelor produse gândim:

Sinele meu, care s-a născut prin cauze și condiții ca fiind o ființă umană, este de negăsit când îl caut cu înțelepciune în trupul și mintea mea, sau separat de trupul și mintea mea. Aceasta dovedește că sinele pe care îl văd în mod normal nu există deloc.

Contemplând în acest fel, simțim că sinele pe care îl vedem în mod normal dispare și noi percepem o vacuitate similară spațiului care este doar absența sinelui pe care îl vedem în mod normal. Simțim că mintea noastră intră în această vacuitate similară spațiului și rămâne convergent acolo. Această meditație este numită echilibru meditativ asemănător spațiului focalizat asupra vacuității’’.

Așa cum vulturii se avântă prin vasta întindere a cerului, fără a întâmpina obstacole, necesitând doar un efort minim pentru a-și menține zborul, meditatorii avansați care se concentrează asupra vacuității pot medita asupra vacuității pentru mult timp cu puțin efort. Mintea lor se avântă prin vacuitatea similară spațiului, netulburată de orice alt fenomen. Atunci când medităm asupra vacuității, ar trebui să încercăm să emulăm acești meditatori. Odată ce ne-am găsit obiectul meditației, simpla absență a sinelui pe care îl vedem în mod normal, trebuie să ne abținem de la mai multă analiză și pur și simplu să ne odihnim mintea în experiența acestei vacuități. Din când în când, trebuie să verificăm că nu am pierdut nici aparența clară a vacuității, nici recunoașterea semnificației sale, dar nu trebuie să verificăm prea forțat, deoarece aceasta ne va deranja concentrarea noastră. Meditația noastră nu trebuie să fie ca zborul unei mici păsări, care nu se oprește niciodată din a da din aripi și își schimbă mereu direcția, ci ca și zborul unui vultur, care se azvântă ușor, doar cu ajustări ocazionale ale aripilor sale. Meditând în acest fel vom simți că mintea noastră se contopește în vacuitate și devine una cu ea.

Dacă reușim să facem acest lucru, atunci, în timpul meditației noastre, suntem liberi de agățarea de sine manifestă. Dacă, dimpotrivă, ne petrecem tot timpul verificând și analizând, fără a ne lăsa niciodată mintea să se relaxeze în spațiul vacuității, nu vom câștiga niciodată această experiență, iar meditația noastră nu va servi la reducerea agățării noastre de sine.

În general, trebuie să ne îmbunătățim înțelegerea vacuității prin studii ample, să o abordăm din diferite unghiuri și să aplicăm raționamente diferite. De asemenea, este important să devenim foarte familiari cu o meditație completă asupra vacuității prin contemplare continuă, înțelegând exact cum să folosim raționamentul pentru a duce la o experiență a vacuității. Apoi putem să ne concentrăm în mod convergent asupra vacuității și să încercăm să ne contopim mintea cu ea, precum apa se amestecă cu apa.

UNIUNEA CELOR DOUĂ ADEVĂRURI

Strict vorbind, atunci când spunem uniunea adevărului convențional și a adevărului ultim, în acest context adevărul convențional se referă doar la adevărul convențional subtil, cum că lucrurile există doar ca simple aparențe. Acest adevăr convențional subtil și adevărul ultim sunt în uniune, ceea ce înseamnă că acestea sunt non-duale sau un obiect. Astfel, adevărul convențional subtil nu este de fapt adevărul convențional, ci adevărul ultim, un obiect care nu înșeală. Din punctul de vedere al adevărului, adevărurile convenționale nu există; ele sunt obiecte false create de mintea ignorantă a agățării de sine. Cu toate acestea, adevărurile convenționale există pentru ființele obișnuite, care nu înțeleg vacuitatea, dar ele nu există pentru Ființele Superioare, care realizează în mod direct vacuitatea. Instrucțiunea uniunii celor două adevăruri, uniunea aparenței și a vacuității, este viziunea și intenția ultimă a lui Buddha. Când primim cea de-a patra împuternicire a Tantrei Yoga Supreme, primim instrucțiunile orale ale acestei uniuni. Când, prin antrenamentul continuu în această uniune, realizăm direct uniunea celor două adevăruri, uniunea aparenței și a vacuității, devenim un Buddha iluminat, complet eliberat de aparițiile eronate subtile și care are capacitatea de a beneficia absolut fiecare ființă vie în fiecare zi prin nenumăratele noastre emanații.

Când percepem ceva precum trupul nostru, atât trupul cât și trupul intrinsec apar simultan. Aceasta este apariția dualistă, o apariție subtilă eronată. Numai Buddhași sunt liberi de astfel de aparențe eronate. Scopul principal al înțelegerii și al meditației asupra uniunii celor două adevăruri este de a împiedica aparențele dualiste - aparențele existenței intrinseci a minții care meditează asupra vacuității - și astfel a permite minții noastre să se dizolve în vacuitate. Odată ce putem face acest lucru, meditația noastră asupra vacuității va fi foarte puternică în eliminarea perturbațiilor noastre mentale. Dacă identificăm corect și negăm trupul existent în mod intrinsec, trupul pe care îl vedem în mod normal, și medităm doar asupra simplei absențe a unui astfel de trup cu o concentrare puternică, vom simți că trupul nostru normal se dizolvă în vacuitate. Vom înțelege că natura reală a trupului nostru este vacuitatea și că trupul nostru este doar o manifestare a vacuității.

Vacuitatea este ca și cerul și trupul nostru este ca albastrul cerului. Așa cum albastrul este o manifestare a cerului în sine și nu poate fi separat de el, la fel trupul nostru (precum albastrul) nu este altceva decât o manifestare a vacuității sale (cerul) și nu poate fi separat de ea. Dacă ne dăm seama de acest lucru, când ne concentrăm asupra vacuității trupului nostru, simțim că trupul în sine se dizolvă în natura sa ultimă. În acest fel, putem să depășim ușor aparența convențională a trupului în meditațiile noastre, iar mintea noastră se combină în mod natural cu vacuitatea.

În Sutra Inimii, Bodhisattva Avalokiteshvara spune: ‘Forma nu este altceva decât vacuitate’. Aceasta înseamnă că fenomenele convenționale, cum ar fi trupul nostru, nu există separat de vacuitatea lor. Când medităm asupra vacuității trupului nostru cu această înțelegere, știm că vacuitatea care apare minții noastre este însăși natura trupului nostru și că, în afară de această vacuitate, nu există nici un trup. Meditația în acest fel va slăbi foarte mult mintea noastră agățată de sine. Dacă am crede cu adevărat că trupul și vacuitatea lui au aceeași natură, agățarea noastră de sine ar fi categoric slăbită.

Deși putem împărți vacuitățile din punct de vedere al bazelor lor și vorbi despre vacuitatea trupului, vacuitatea eului și așa mai departe, în realitate, toate vacuitățile sunt de aceeași natură. Dacă ne uităm la zece sticle, putem distinge zece spații diferite în interiorul sticlelor, dar în realitate aceste spații au aceeași natură; și dacă spargem sticlele, spațiile devin imposibil de diferențiat. În același mod, deși putem vorbi despre vacuitatea trupului, a minții, a eului și așa mai departe, în realitate acestea au aceeași natură și nu pot fi diferențiate. Singura modalitate prin care pot fi diferențiate este prin bazele lor convenționale.

Există două beneficii principale ale înțelegerii faptului că toate vacuitățile sunt de aceeași natură: în sesiunea de meditație, mintea noastră se va amesteca cu vacuitatea mai ușor, iar în pauza de meditație vom putea vedea toate aparențele ca manifestări egale ale vacuității lor.

Atâta timp cât simțim că există o diferențiere între mintea noastră și vacuitate - că mintea noastră este ‘aici’ și vacuitatea este ‘acolo’ - mintea noastră nu se va amesteca cu vacuitatea. Știind că toate vacuitățile sunt de aceeași natură ajută la eliminarea acestui decalaj. În viața obișnuită experimentăm multe obiecte diferite - bune, rele, atractive, neatractive - și sentimentele noastre față de ele diferă. Pentru că simțim că diferențele între ele există din partea obiectelor, mintea noastră este dezechilibrată și dezvoltăm atașament față de obiecte atractive, aversiune față de obiecte neatractive și indiferență față de obiecte neutre. Este foarte dificil să combini o minte atât de dezechilibrată cu vacuitatea. Pentru a ne combina mintea cu vacuitatea trebuie să știm că, deși fenomenele apar în multe aspecte diferite, în esență toate sunt goale. Diferențele pe care le vedem sunt numai percepțiile minților eronate; din punctul de vedere al adevărului ultim toate fenomenele sunt egale în vacuitate. Pentru un meditator calificat absorbit în mod convergent în vacuitate, nu există nici o diferență între producere și dezintegrare, impermanență și permanență, plecare și venire, singularitate și pluralitate - totul este egal în vacuitate și toate problemele de atașament, furie și ignoranța agățării de sine sunt rezolvate. În această experiență, totul devine foarte liniștit și confortabil, echilibrat și armonios, plin de bucurie și minunat. Nu există căldură, nici frig, nici jos, nici sus, nici aici, nici acolo, nici sine, nici altul, nici samsara - totul este egal în pacea vacuității. Această realizare este numită ‘yoga de egalizare a samsarei și nirvanei’ și este explicată în detaliu atât în Sutra, cât și în Tantra.

Deoarece toate vacuitățile sunt de aceeași natură, natura ultimă a unei minți care meditează asupra vacuității este aceeași natură ca și natura ultimă a obiectului ei. La început când medităm asupra vacuității, mintea noastră și vacuitatea par a fi două fenomene separate, dar când înțelegem că toate vacuitățile sunt de aceeași natură, vom ști că acest sentiment de separare este pur și simplu experiența unei minți eronate. În realitate, mintea noastră și vacuitatea, la nivel ultim, au același gust. Dacă aplicăm această înțelegere în meditațiile noastre, aceasta ne va ajuta să prevenim aparența naturii convenționale a minții noastre și ne va permite să ne lăsăm mintea să se dizolve în vacuitate.

După ce ne-am contopit mintea cu vacuitatea, atunci când ieșim din meditație, vom experimenta toate fenomenele în mod egal ca manifestări ale vacuității lor. În loc să simțim că obiectele atractive, neatractive și neutre pe care le vedem sunt în mod intrinsec diferite, vom ști că, în esență, ele au aceeași natură. Așa cum atât cele mai blânde și cele mai violente valuri dintr-un ocean sunt în egală măsură compuse din apă, la fel, atât formele atractive, cât și formele repulsive sunt, deopotrivă, manifestări ale vacuității. Realizând acest lucru, mintea noastră va deveni echilibrată și liniștită. Vom recunoaște toate aparențele convenționale ca jocul magic al minții și nu ne vom agăța cu atâta intensitate de aparentele lor diferențe.

Odată, când Milarepa a împărtășit învățături despre vacuitate unei femei, el a comparat vacuitatea cu cerul și adevărurile convenționale cu norii și i-a spus să mediteze asupra cerului. Ea a urmat instrucțiunile lui cu mare succes, dar a avut o problemă - când a meditat asupra cerului vacuității, totul a dispărut și nu a putut înțelege cum fenomenele ar putea exista în mod convențional. Ea i-a spus lui Milarepa: ‘Mi se pare ușor să meditez asupra cerului, dar este dificil să înțeleg cum există norii. Te rog să mă înveți cum să meditez asupra norilor.’ Milarepa a răspuns: ‘Dacă meditația ta asupra cerului merge bine, norii nu vor fi o problemă. Nori apar pur și simplu pe cer - se manifestă din cer și se dizolvă înapoi în cer. Pe măsură ce experiența ta asupra cerului se îmbunătățește, vei ajunge în mod natural să înțelegi norii.’

În tibetană, cuvântul atât pentru cer cât și pentru spațiu este ‘namkha’, deși spațiul este diferit de cer. Există două tipuri de spațiu, spațiu produs și spațiu ne-produs. Spațiul produs este spațiul vizibil pe care îl putem vedea în interiorul unei încăperi sau pe cer. Acest spațiu poate deveni întunecat noaptea și luminat în timpul zilei și, fiindcă este supus unor schimbări în acest fel, este un fenomen impermanent. Proprietatea caracteristică a spațiului produs este că nu obstrucționează obiectele - dacă există spațiu într-o încăpere, putem plasa obiecte acolo fără obstrucție. În mod similar, păsările sunt capabile să zboare prin spațiul cerului pentru că nu are obstrucție, în timp ce nu pot zbura prin munte! Prin urmare, este clar că spațiului produs îi lipsește, sau este gol de contact obstructiv. Doar această simplă lipsă, sau simplu vid a contactului obstructiv este spațiu ne-produs.

Deoarece spațiul ne-produs este doar simpla absență a contactului obstructiv, acesta nu suferă schimbări momentane și este, prin urmare, un fenomen permanent. Dat fiind că spațiul produs este vizibil și ușor de înțeles, spațiul ne-produs este doar o simplă absență a contactului obstructiv și este mai subtil. Cu toate acestea, odată ce înțelegem spațiul ne-produs, ne va fi mai ușor să înțelegem vacuitatea. Singura diferență dintre vacuitatea și spațiul ne-produs este obiectul lor de negare. Obiectul negării spațiului ne-produs este contactul obstructiv, în timp ce obiectul negării vacuității este existența intrinsecă. Deoarece spațiul ne-produs este cea mai bună analogie pentru a înțelege vacuitatea, este folosit în Sutre și în multe scripturi. Spațiul ne-produs este un fenomen negativ non-afirmat - un fenomen care este realizat de o minte care pur și simplu își elimină obiectul negat fără a realiza un alt fenomen pozitiv. Spațiul produs este un fenomen afirmativ sau pozitiv - un fenomen care se realizează fără ca mintea să elimine în mod explicit un obiect negat. Mai multe detalii despre aceste două tipuri de fenomene pot fi găsite în cărțile Noua Inimă a Înțelepciunii și Oceanul de Nectar.

PRACTICA VACUITĂȚII ÎN VIAȚA DE ZI CU ZI

În Sutre Buddha a spus că toate fenomenele sunt ca niște iluzii. În acest context, toate fenomenele înseamnă toate fenomenele pe care le vedem sau le percepem în mod normal. Astfel, sensul real al Sutrei este că trebuie să știm că toate fenomenele pe care le vedem sau le percepem în mod normal sunt ca niște iluzii. Deși iluziile create de un magician apar clar, ele nu există cu adevărat. În același mod, deși fenomenele pe care le vedem sau le percepem în mod normal apar clar, ele nu există cu adevărat. Deși lucrurile ne apar ca fiind existente în mod intrinsec, trebuie să ne amintim că aceste aparențe sunt înșelătoare și că, în realitate, lucrurile pe care le vedem în mod normal nu există. După cum am menționat mai devreme, în Sutra Regele Concentrației Buddha spune:

Un magician creează diverse lucruri

Cum ar fi cai, elefanți și așa mai departe.

Creațiile lui nu există în realitate;

Trebuie să înțelegeți toate lucrurile în același mod.

Ultimele două linii ale acestui verset înseamnă că, așa cum știm că nu există caii și elefanții creați de magician, în același mod trebuie să știm că toate lucrurile pe care le vedem în mod normal nu există. Acest capitol Bodhichitta Ultimă a explicat pe larg cum toate lucrurile pe care le vedem în mod normal nu există.

Când un magician creează un cal iluzoriu, un cal apare foarte clar minții sale, dar el știe că este doar o iluzie. Într-adevăr, însăși apariția calului îi amintește că nu există un cal în fața lui. În același mod, când suntem foarte familiarizați cu vacuitatea, însăși faptul că lucrurile apar a fi existente în mod intrinsec, ne va reaminti că acestea nu există în mod intrinsec. De aceea, trebuie să recunoaștem că orice ne apare în viața noastră de zi cu zi este ca o iluzie și este lipsit de existență intrinsecă. În felul acesta, înțelepciunea noastră va crește zi de zi, iar ignoranța noastră a agățării de sine și alte perturbații se vor diminua în mod natural.

Între sesiunile de meditație trebuie să fim ca un actor. Când un actor joacă rolul unui rege, se îmbracă, vorbește și se comportă ca un rege, dar el știe tot timpul că nu este un rege real. În același mod, trebuie să trăim și să funcționăm în lumea convențională, dar să ne amintim întotdeauna că noi înșine, mediul înconjurător și oamenii din jurul nostru pe care îi vedem în mod normal nu există deloc.

Dacă gândim în felul acesta vom putea să trăim în lumea convențională fără să ne agățăm de ea. Nu vom acorda atâta importanță lucrurilor și vom avea flexibilitatea minții de a răspunde la fiecare situație într-un mod constructiv. Știind că orice apare minții noastre este doar o simplă apariție, atunci când apar obiecte atractive, nu ne vom agăța de ele și nu vom dezvolta atașament, iar atunci când apar obiecte neatractive, nu ne vom agăța de ele și nu vom dezvolta aversiune sau furie.

În Antrenamentul Minții în Șapte Puncte, Geshe Chekhawa spune: ‘Consideră că toate fenomenele sunt ca visele.’ Unele dintre lucrurile pe care le vedem în visele noastre sunt frumoase, iar altele sunt urâte, dar toate sunt simple apariții a minții noastre ce visează. Ele nu există din propria lor parte și sunt lipsite de existență intrinsecă. Același lucru se referă și la obiectele pe care le percepem atunci când suntem treji - și ele sunt doar aparențe ale minții și sunt lipsite de existență intrinsecă.

Toate fenomenele sunt lipsite de existență intrinsecă. Când ne uităm la un curcubeu, acesta apare că ocupă o anumită locație în spațiu și se pare că dacă l-am căuta, am putea găsi locul unde curcubeul atinge pământul. Cu toate acestea, știm că, indiferent cât de mult căutăm, niciodată nu vom putea găsi sfârșitul curcubeului, pentru că imediat ce ajungem la locul unde am văzut curcubeul atingând pământul, curcubeul va dispărea. Dacă nu îl căutăm, curcubeul apare clar; dar când îl căutăm, nu este acolo. Toate fenomenele sunt așa. Dacă nu le analizăm, ele apar clar, dar când le căutăm prin analiză, încercând să le izolăm de orice altceva, nu sunt acolo.

Dacă ceva ar exista în mod intrinsec și l-am cerceta separându-l de toate celelalte fenomene, am putea să îl găsim. Astfel, toate fenomenele sunt ca și curcubeele - dacă le căutăm, nu le vom găsi niciodată. La început am putea găsi acest punct de vedere foarte incomod și greu de acceptat, dar acest lucru este destul de natural. Dar dacă ne familiarizăm cu el vom găsi acest raționament mai acceptabil și, în cele din urmă, vom realiza că este adevărat.

Este important să înțelegem că vacuitatea nu este același lucru cu nimic. Deși lucrurile nu există din propria lor parte, independente de minte, ele există în sensul că sunt înțelese de o minte validă. Lumea pe care o trăim atunci când suntem treji este similară cu lumea pe care o trăim atunci când visăm. Nu putem spune că obiectele viselor nu există, dar dacă credem că ele sunt mai mult decât simple apariții ale minții, existente ‘acolo afară’, atunci greșim, așa cum ne vom da seama când ne trezim.

Așa cum am menționat mai înainte, nu există o metodă mai bună pentru a experimenta pace mentală și fericire decât a înțelege și a medita asupra vacuității. Deoarece este agățarea de sine care ne menține prinși în închisoarea samsarei și este sursa suferinței noastre, meditația asupra vacuității este soluția universală pentru toate problemele noastre. Este medicamentul care vindecă toate bolile psihice și fizice, și nectarul care conferă fericirea veșnică a nirvanei și a iluminării.

UN ANTRENAMENT SIMPLU ÎN BODHICHITTA ULTIMĂ

Începem prin a gândi:

Trebuie să ating iluminarea pentru a beneficia fiecare ființă vie în fiecare zi. În acest scop, voi dobândi o realizare directă a felului în care lucrurile există în realitate.

Cu această motivație a bodhichittei contemplăm:

În mod normal, îmi văd trupul prin părțile sale - mâinile, spatele și așa mai departe - dar nici părțile individuale, nici colecția părților nu sunt trupul meu deoarece ele sunt părțile trupului meu și nu trupul însuși. Totuși, nu există ‘trupul meu’ separat de părțile sale. Prin căutarea cu înțelepciune după trupul meu în acest fel, îmi dau seama că trupul meu este imposibil de găsit. Acesta este un motiv valid pentru a dovedi că trupul meu pe care îl văd în mod normal nu există deloc.

Prin contemplarea acestui punct încercăm să percepem doar simpla absență a trupului pe care îl vedem în mod normal. Această simplă absență a trupului pe care îl vedem în mod normal este vacuitatea trupului nostru și medităm asupra acestei vacuități în mod convergent pentru cât mai mult timp posibil.

Trebuie să practicăm această contemplare și meditație cu perseverență, apoi să trecem la etapa următoare, meditația asupra vacuității sinelui nostru. Ar trebui să contemplăm și să gândim:

În mod normal, îmi văd sinele în trupul și în mintea mea, dar nici trupul meu, nici mintea mea, nici colecția trupului și a minții mele nu este sinele meu, pentru că acestea sunt posesiunile mele și eu sunt posesorul; iar posesorul și posesiunile nu pot fi aceleași. Astfel, nu există ‘sinele meu’ altul decât trupul și mintea. Prin căutarea cu înțelepciune pentru sinele meu în acest fel, îmi dau seama că sinele meu este imposibil de găsit. Acesta este un motiv valid pentru a dovedi că sinele pe care-l văd în mod normal nu există deloc.

Prin contemplarea acestui punct încercăm să percepem simpla absență a sinelui nostru pe care îl vedem în mod normal. Această simplă absență a sinelui nostru, pe care îl vedem în mod normal, este vacuitatea sinelui nostru și medităm asupra acestei vacuități în mod convergent pentru cât mai mult timp posibil.

Trebuie să practicăm această contemplare și meditație cu perseverență, apoi să trecem la etapa următoare, meditația asupra vacuității tuturor fenomenelor. Trebuie să contemplăm și să gândim:

Ca și cu trupul meu și sinele meu, toate celelalte fenomene sunt imposibil de găsit când le caut cu înțelepciune. Acesta este un motiv valid pentru a dovedi că toate fenomenele pe care le văd sau le percep în mod normal nu există deloc.

Prin contemplarea acestui punct încercăm să percepem doar simpla absență a tuturor fenomenelor pe care le vedem sau le percepem în mod normal. Această simplă absență a tuturor fenomenelor pe care le vedem sau le percepem în mod obișnuit este vacuitatea tuturor fenomenelor. Trebuie să medităm continuu asupra acestei vacuități a tuturor fenomenelor cu motivația bodhichittei până când ne putem păstra concentrarea în mod clar pentru un minut de fiecare dată când medităm asupra ei. Concentrarea noastră care are această abilitate se numește ‘concentrarea plasării minții’.

În cea de-a doua etapă, cu concentrarea plasării minții, medităm continuu asupra vacuității tuturor fenomenelor până când ne putem păstra concentrația în mod clar timp de cinci minute de fiecare dată când medităm asupra ei. Concentrarea noastră care are această abilitate se numește ‘concentrarea plasării continue’. În cea de-a treia etapă, cu concentrarea plasării continue, medităm continuu asupra vacuității tuturor fenomenelor până când ne putem aminti imediat obiectul meditației - simpla absență a tuturor fenomenelor pe care le vedem sau le percepem în mod normal - ori de câte ori o pierdem în timpul meditaţiei. Concentrarea noastră care are această capacitate se numește ‘concentrare de replasare’. În cea de-a patra etapă, cu concentrarea de replasare, medităm continuu asupra vacuității tuturor fenomenelor până când ne putem păstra concentrarea în mod clar în timpul întregii sesiuni de meditație fără a uita obiectul meditației. Concentrarea noastră care are această abilitate se numește ‘concentrare de amplasare apropiată’. În această etapă avem o concentrare foarte stabilă și clară concentrată asupra vacuității tuturor fenomenelor.

Apoi, odată cu concentrarea de plasare apropiată, medităm neîntrerupt asupra vacuității tuturor fenomenelor până când în cele din urmă dobândim concentrarea calmului stabil focalizat asupra vacuității, ceea ce ne face să experimentăm o stare specială de beatitudine și o suplețe fizică și psihică. Cu această concentrare de calm stabil vom dezvolta o înțelepciune specială care realizează vacuitatea tuturor fenomenelor în mod foarte clar. Această înțelepciune este numită ‘viziune superioară’. Prin meditația continuă asupra concentrării calmului stabil asociat cu viziunea superioară, înțelepciunea noastră de viziune superioară se va transforma în înțelepciunea care realizează în mod direct vacuitatea tuturor fenomenelor. Această realizare directă a vacuității este bodhichitta ultimă adevărată. În momentul în care dobândim înțelepciunea bodhichittei ultime, devenim un Bodhisattva superior. Așa cum am menționat mai înainte, bodhichitta convențională este de natura compasiunii, iar bodhichitta ultimă este de natura înțelepciunii. Aceste două bodhichitte sunt ca cele două aripi ale unei păsări cu care putem zbura și foarte repede ajunge în lumea iluminată.

În Sfat din Inima lui Atisha, acesta spune:

Prietenii, până când atingeți iluminarea, Învățătorul Spiritual este indispensabil; prin urmare, bazați-vă pe sfântul Ghid Spiritual.

Trebuie să ne bazăm pe Ghidul nostru Spiritual până când atingem iluminarea. Motivul pentru aceasta este foarte simplu. Scopul ultim al vieții umane este atingerea iluminării, iar aceasta depinde de a primi continuu binecuvântările speciale ale lui Buddha prin Ghidul nostru Spiritual. Buddha a atins iluminarea cu singura intenție de a conduce toate ființele vii de-a lungul etapelor căii spre iluminare prin emanațiile sale. Cine este emanația lui, care ne conduce de-a lungul etapelor căii către iluminare? Este în mod clar prezentul nostru Învățător Spiritual care ne conduce sincer și corect pe căile de renunțare, bodhichitta și viziune corectă a vacuității, prin împărtășirea acestor învățături și prezentarea unui exemplu practic de cineva care se antrenează în acestea în mod sincer. Cu această înțelegere ar trebui să credem cu tărie că Ghidul nostru Spiritual este o emanație a lui Buddha și să dezvoltăm și menținem o credință profundă în el sau ea.

Atisha mai spune:

Până când înțelegeți adevărul ultim, ascultarea este indispensabilă; prin urmare, ascultați instrucțiunile Ghidului Spiritual.

Chiar dacă ar fi în mod eronat să vedem două luni pe cer, această aparență eronată ne va aminti că, de fapt, nu există două luni, ci doar una. Într-un mod similar, când lucrurile pe care le vedem în mod normal ne apar, propria lor apariție ne reamintește că acestea nu există. Prin înțelegerea acestei situații, vom înceta să ne agățăm de ele. Dacă suntem capabili să facem acest lucru, este o indicație clară că înțelegerea noastră a vacuității este calificată. Până când înțelegerea noastră a vacuității este calificată și pentru a împiedica dezvoltarea agățării de sine, ar trebui să ascultăm, să citim și să practicăm instrucțiunile Ghidului nostru Spiritual.

Dacă practicăm sincer cu o puternică reținere și atenție mentală instrucțiunile de mai sus despre cum să încetăm să ne agățăm de lucrurile pe care le vedem în mod normal, agățarea noastră de sine se va reduce în mod categoric. Ca rezultat al acesteia problemele noastre zilnice în mod cert se vor reduce și, în final, agățarea noastră de sine va înceta pentru totdeauna. Toate problemele și suferințele noastre din această viață și din nenumăratele noastre vieți viitoare vor înceta permanent. Pentru cât timp avem această viață umană prețioasă, avem ocazia să realizăm acest obiectiv. Nu trebuie să ne permitem niciodată să pierdem această ocazie prețioasă.

Toate contemplațiile și meditațiile prezentate în această carte trebuie să fie practicate împreună cu practicile preliminare de meditație prezentate în Anexa I: Rugăciunea Eliberatoare & Rugăciuni pentru Meditație. Aceste practici preliminare ne vor permite să ne purificăm mintea, să acumulăm merit și să primim binecuvântările ființelor iluminate, asigurându-ne astfel că practica noastră de meditație este un succes. O explicație mai detaliată despre cum să ne încredem în Ghidul nostru Spiritual poate fi găsită în cartea Calea Bucuroasă spre Noroc.

Dedicație

Prin virtuțile pe care le-am colectat scriind această carte, fie ca toți să fie fericiți și lipsiți de suferință. Fie ca toate fiinţele vii să găsească prilejul de a practica îndrumările oferite în Cum să Îţi Transformi Viaţa, şi fie ca ele să dobândească suprema pace interioară a iluminării.

Această carte, Cum să îți transformi viața, sunt învățăturile Venerabilului Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche. Aceste învățăturile au fost înregistrate și transcrise, și apoi editate în principal de el însuși și câțiva dintre studenții săi seniori.

Anexa I:

Rugăciune Eliberatoare

LAUDĂ LUI BUDDHA SHAKYAMUNI

ȘI

Rugăciuni pentru Meditație

SCURTE RUGĂCIUNI DE PREGĂTIRE PENTRU MEDITAŢIE

Rugăciune Eliberatoare

LAUDĂ LUI BUDDHA SHAKYAMUNI

O, binecuvântate Shakyamuni Buddha,

Tezaur prețios al compasiunii,

Dăruitor al păcii interioare supreme,

Tu, care iubeşti toate fiinţele fără excepţie,

Ești sursa fericirii și a bunătăţii;

Și tu ne conduci spre calea eliberatoare.

Trupul tău este o nestemată ce îndeplineşte dorinţe,

Cuvântul tău este nectar purificator suprem,

Iar mintea ta este refugiu pentru toate fiinţele vii.

Cu mâinile împreunate mă întorc spre tine,

Prieten suprem, neschimbător,

Și îţi cer din adâncul inimii mele:

Te rog să-mi dai lumina înţelepciunii tale

Ca să înlătur întunericul minţii mele

Și să îmi vindec continuumul mental.

Te rog hrăneşte-mă cu bunătatea ta,

Ca eu, la rândul meu, să pot hrăni toate fiinţele

Cu un neîncetat ospăţ al încântării.

Prin intenția ta compasională,

Binecuvantările și faptele tale virtuoase,

Și prin dorința mea puternică de a mă încrede în tine,

Fie ca toată suferinţa să se încheie degrabă

Și toată fericirea și bucuria să se împlinească;

Și fie ca sfânta Dharma să înflorească în veci.

Colofon: Această rugăciune a fost compusă de către Venerabilul Geshe Kelsang Gyatso şi este recitată la începutul învățăturilor, meditaţiilor şi rugăciunilor în Centrele Buddhiste Kadampa de pretutindeni.

Introducere

Cu toții avem potențialul de a obține realizări ale tuturor etapelor căii spre iluminare. Aceste potențiale sunt ca semințe în câmpul minții noastre, iar practica noastră de meditație este ca și cultivarea acestor semințe. Cu toate acestea, practica noastră de meditație va avea succes numai dacă facem pregătiri bune în prealabil.

Dacă vrem să cultivăm culturi externe, începem prin a face cu grijă pregătiri. În primul rând, scoatem din sol orice ar putea împiedica creșterea lor, cum ar fi pietre și buruieni. În al doilea rând, îmbogățim solul cu compost sau îngrășământ pentru a-i da puterea de a susține creșterea. În al treilea rând, oferim condiții calde și umede pentru a permite germinarea semințelor și a plantelor să crească. În același mod, pentru a cultiva răsadurile noastre interioare ale realizărilor de Dharma, trebuie să începem de asemenea prin a face pregătiri minuțioase.

În primul rând, trebuie să ne purificăm mintea pentru a elimina karma negativă pe care am acumulat-o în trecut, deoarece dacă nu purificăm această karma, ne va obstrucționa creșterea realizărilor de Dharma. În al doilea rând, trebuie să îi dăm minții noastre puterea de a sprijini creșterea realizărilor de Dharma prin acumularea de merite. În al treilea rând, trebuie să activăm și să susținem creșterea realizărilor de Dharma primind binecuvântările ființelor sfinte.

Scurtele rugăciuni care urmează conțin esența acestor trei pregătiri. Pentru mai multe informații despre acestea, consultați cărțile Noul Manual de Meditație sau Calea Bucuroasă spre Noroc.

Geshe Kelsang Gyatso

1987

Rugăciuni pentru Meditație

SCURTE RUGĂCIUNI PREGĂTITOARE PENTRU MEDITAȚIE

Refugiul

Eu însumi şi toate fiinţele vii, până când vom atinge iluminarea,

Luăm refugiu în Buddha, Dharma şi Sangha.

(3x, 7x, 100x, etc.)

Generarea bodhichittei

Fie ca prin meritele pe care le acumulez dăruind și prin alte perfecțiuni,

Să devin un Buddha, pentru beneficiul tuturor.

(3x)

Generarea celor patru incomensurabilităţi

Fie ca toate ființele să fie fericite,

Fie ca toate să fie lipsite de suferință,

Fie ca nimeni să nu fie separat vreodată de fericirea sa,

Fie ca toți să dobândească echilibrul incluziunii, eliberați de mânie şi ataşament.

Vizualizarea Câmpului pentru Acumularea Meritului

În spaţiul din faţa mea se află, viu, Buddha Shakyamuni, înconjurat de toţi Buddhaşii şi Bodhisattva, precum luna plină înconjurată de stele.

Rugăciunea celor șapte membre

Cu trupul, vorba şi mintea, mă prosternez cu smerenie,

Şi aduc ofrande, și în faptă, și imaginate.

Îmi mărturisesc faptele greşite din toate timpurile,

Şi mă bucur de virtuţile tuturor.

Vă rog rămâneți până când samsara dispare,

Și învârtiți Roata Dharmei pentru noi.

Dedic toate virtuţile pentru iluminarea supremă.

Oferirea mandalei

Pământul presărat cu parfum şi plin de flori,

Mărețul Munte, cele patru tărâmuri, soarele şi luna,

Văzute ca un Tărâm al lui Buddha și oferite astfel,

Fie ca toate fiinţele să se bucure de astfel de Tărâmuri Pure.

Ofer fără nici un sentiment de pierdere

Toate obiectele care dau naștere ataşamentului, mâniei şi confuziei mele,

Prietenii mei, duşmanii şi necunoscuții, trupurile noastre şi plăcerile;

Vă rog acceptaţi toate acestea şi binecuvântaţi-mă să fiu eliberat direct de cele trei otrăvuri.

IDAM GURU RATNA MANDALAKAM NIRYATAYAMI

Rugăciunea Etapelor Căii

Calea începe cu încredere puternică

În bunul meu învăţător, sursa a tot ce este bine;

Binecuvântează-mă cu această înţelegere

Ca să-l urmez cu mare devoţiune.

Această viaţă umană, cu toate libertăţile ei,

Extrem de rară, și cu atâta sens;

Binecuvântează-mă cu acestă înțelegere

Ca zi și noapte să îi percep esența.

Trupul meu, ca o bulă de apă,

Decade şi moare atât de repede;

După moarte vin rezultatele karmei,

Întocmai cum umbra îi urmează trupului.

Binecuvântează-mă, ca prin această certitudine

Și amintire, să fiu foarte precaut,

Să mă feresc întotdeauna de acţiuni nefaste

Şi să adun virtuţi din abundenţă.

Plăcerile samsarei sunt înşelătoare,

Nu dau nici o satisfacţie, doar chinuri;

De aceea, te rog, binecuvântează-mă să mă străduiesc sincer

Să obţin beatitudinea supremă a libertăţii totale.

Binecuvântează-mă ca din acest gând pur

Să se nască reținere mentală și prudență,

Pentru a păstra ca practică esenţială

Pratimoksha, rădăcina doctrinei.

La fel ca mine, toate mamele mele binevoitoare

Se îneacă în oceanul samsarei;

Binecuvântează-mă să mă antrenez în bodhicitta,

Pentru a le putea elibera de îndată.

Însă eu nu pot deveni un Buddha

Doar prin aceasta, fără cele trei etici;

Binecuvântează-mă deci cu puterea de a practica

Jurământul unui Bodhisattva.

Prin calmarea tuturor distragerilor

Și analizând semnificațiile perfecte,

Binecuvântează-mă să ating uniunea

Vederii superioare şi a calmului permanent.

Când voi deveni un vas pur

Prin căi comune, binecuvântează-mă să intru

În vehiculul suprem, Vajrayana,

Practica esențială a fericirii.

Cele două realizări depind de

Jurămintele sacre şi de angajamentele mele;

Binecuvântează-mă să înţeleg clar aceasta

Şi să le respect cu preţul vieţii mele.

Practicând constant în patru sesiuni,

Așa cum au explicat sfinţii Învăţători,

Binecuvântează-mă să realizez cele două stadii,

Ce constituie esenţa Tantrelor.

Fie ca toți cei care mă ghidează pe calea bună,

Şi însoţitorii mei, să aibă viață lungă;

Binecuvântează-mă să pacific complet

Toate obstacolele exterioare şi interioare.

Fie ca întotdeauna să întâlnesc Învăţători perfecţi,

Şi să îmi găsesc bucuria în sfânta Dharma,

Să realizez repede toate bazele şi căile,

Şi să ating starea de Vajradhara.

Primirea binecuvântărilor şi purificarea

Din inimile tuturor fiinţelor sfinte, se revarsă râuri de lumină şi nectar, oferind binecuvântări şi purificând.

În acest punct începem contemplaţia şi meditaţia propriu-zisă. După meditaţie dedicăm meritele recitând următoarele rugăciuni.

Dedicație

Prin meritele acumulate

Practicând etapele căii,

Fie ca toate fiinţele vii să aibă posibilitatea

De a practica în acelaşi fel.

Fie ca toți să trăiască

Fericirea oamenilor şi a zeilor,

Şi să atingă repede iluminarea,

Pentru ca samsara să dispară definitiv.

Rugăciuni pentru Tradiția Virtuoasă

Pentru ca tradiția lui Je Tsongkhapa,

Regele Dharmei, să înflorească,

Fie ca toate obstacolele să dispară

Și condițiile favorabile să abunde.

Prin acumulările de merit ale mele și ale celorlalți

De-a lungul celor trei timpuri,

Fie ca doctrina Învingătorului Losang Dragpa

Să înflorească mereu.

Rugăciunea Migtsema în nouă versuri

Tsongkhapa, coroana erudiţilor din Țara Zăpezilor,

Tu ești Buddha Shakyamuni și Vajradhara, sursa tuturor realizărilor,

Avalokiteshvara, comoara compasiunii inobservabile,

Manjushri, înţelepciunea supremă, imaculată,

Și Vajrapani, distrugătorul hoardelor de mara.

O Venerabile Guru-Buddha, sinteză a celor trei nestemate,

Cu trupul, vorba şi cu mintea, îţi cer cu respect:

Te rog binecuvântează-ne pe mine şi pe ceilalţi, pentru a ne realiza și elibera,

Și acordă-ne realizările comune și supreme.

(3x)

Colofon: Aceste rugăciuni au fost compilate din surse tradiţionale de către Venerabilul Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche.

Anexa II: Ce este Meditația?

Ce este Meditația?

Meditația este o minte concentrată în mod convergent asupra unui obiect virtuos, și a cărei funcție este de a face mintea să fie liniștită şi calmă. Oricând medităm, desfășurăm o acţiune mentală care ne va face să experimentăm pace interioară în viitor. În mod normal avem perturbații mentale, zi şi noapte, toată viața, iar acestea sunt opusul păcii interioare. Uneori, însă, experimentăm în mod natural pacea interioară, iar acest lucru se întâmplă pentru că în vieţile noastre anterioare ne-am concentrat asupra unor obiecte virtuoase. Un obiect virtuos este unul care face ca noi să dezvoltăm o minte liniștită, atunci când îl analizăm şi ne concentrăm asupra lui. Dacă ne concentrăm asupra unui obiect care face ca noi să dezvoltăm o minte neliniștită, cum ar fi furia sau atașamentul, acest lucru indică faptul că, pentru noi, obiectul este non-virtuos. Există şi multe obiecte neutre, care nu sunt nici virtuoase şi nici non-virtuoase.

Există două tipuri de meditație: meditația analitică şi meditația plasată. Meditația analitică constă în contemplarea înțelesului unei îndrumări spirituale pe care am auzit-o sau pe care am citit-o. Prin contemplarea în profunzime a acestor îndrumări vom ajunge, la un moment dat, la o concluzie certă, sau vom determina o anumită stare virtuoasă a minţii să se manifeste. Acesta este obiectul meditaţiei plasate. Apoi ne concentrăm în mod convergent asupra acestei concluzii sau asupra acestei stări virtuoase a minţii, cât mai mult timp posibil, spre a ne familiariza cu ea în profunzime. Această concentrare convergentă este meditația plasată. Meditația analitică este adesea denumită ‘contemplare‘, iar meditația plasată este denumită adesea ‘meditație‘. Meditația plasată depinde de meditația analitică, iar meditația analitică depinde de ascultarea sau citirea unor îndrumări spirituale.

BENEFICIILE MEDITAȚIEI

Scopul meditației este de a ne face mintea calmă și liniștită. Aşa cum am menționat mai devreme, dacă mintea noastră este liniștită vom fi liberi de griji şi disconfort mental, iar astfel vom experimenta fericirea adevărată; însă dacă mintea noastră nu este liniștită, vom constata că este foarte greu să fim fericiți, chiar dacă trăim în cele mai bune condiții. Dacă ne antrenăm în meditație, mintea noastră va deveni în mod treptat din ce în ce mai liniștită, şi vom experimenta o formă din ce în ce mai pură a fericirii. La un moment dat vom fi capabili să rămânem fericiți tot timpul, chiar şi în cele mai dificile împrejurări.

De obicei ne este greu să ne controlăm mintea. Pare că mintea nostră este ca un balon în bătaia vântului - împins încoace şi încolo de către circumstanțele exterioare. Dacă lucrurile merg bine, mintea noastră este fericită, dar dacă ele merg prost, devine imediat nefericită. Spre exemplu, dacă obținem ceea ce ne dorim, cum ar fi o nouă proprietate, o funcție nouă sau un nou partener, ne entuziasmăm şi ne agățăm de ele cu putere. Cu toate acestea, deoarece nu putem să avem tot ceea ce ne dorim, şi din moment ce vom fi despărţiţi de prietenii noștri în mod inevitabil, poziția şi proprietățile de care ne bucurăm în prezent, această aderență mentală, sau atașament, nu face altceva decât să ne aducă durere. Pe de altă parte, dacă nu obținem ceea ce ne dorim, sau dacă pierdem ceva ce ne dorim, devenim deprimați sau iritați. De exemplu, dacă suntem obligați să muncim cu un coleg pe care nu îl placem, probabil că vom deveni iritați şi ne vom simți lezați, iar ca urmare nu vom putea să muncim cu el sau ea în mod eficient, timpul petrecut la muncă devenind stresant şi nemulțumitor.

Astfel de fluctuații ale dispoziției se manifestă pentru că suntem implicați prea îndeaproape în situația externă. Suntem ca un copil care este entuziasmat când construiește un castel de nisip pe plajă, dar începe să plângă când valurile îl distrug. Prin antrenarea în meditație, creăm un spațiu interior şi o claritate care ne permit să ne controlăm mintea indiferent de circumstanțele exterioare. Treptat dobândim o stabilitate mentală, o minte echilibrată care este fericită tot timpul, mai degrabă decât o minte dezechilibrată care oscilează între extremele entuziasmului şi deprimării.

Dacă ne antrenăm sistematic în meditație, în cele din urmă vom reuși să eliminăm perturbațiile mentale, cauza tuturor problemelor şi ale suferinței. În acest mod, vom ajunge să experimentăm suprema pace interioară a nirvanei. Apoi, zi şi noapte, în viață după viață, vom experimenta numai pace şi fericire.

La început, chiar dacă meditația noastră pare să nu meargă bine, trebuie să ne amintim că numai prin depunerea efortului de a ne antrena în meditație, noi creăm karma mentală, pentru a experimenta pacea interioară în viitor. Fericirea acestei vieți şi a vieţilor noastre viitoare depinde de experiența păcii interioare, care la rândul său depinde de acțiunea mentală de a medita. Deoarece pacea interioară este izvorul întregii fericiri, putem înțelege cât este de importantă meditația.

CUM SĂ ÎNCEPEM SĂ MEDITĂM

Prima etapă a meditaţiei constă în a opri distragerile şi de a obține mai multă claritate și luciditate mentală. Acest lucru se poate realiza prin practicarea unei simple meditații asupra respirației. Alegem un loc liniștit să medităm şi ne așezăm într-o poziție confortabilă. Ne putem așeza în poziția tradițională, cu picioarele încrucișate sau în oricare altă poziţie în care ne simţim comod. Dacă dorim, putem să ședem pe scaun. Cel mai important lucru este să ne menținem spatele drept pentru a ne împiedica mintea să devină greoaie sau somnoroasă.

Ședem cu ochii parțial închiși şi ne îndreptăm atenția asupra respirației. Respirăm natural, de preferat pe nas, fără a încerca să ne controlăm respirația, şi încercăm să devenim conștienți de senzația aerului care intră şi iese pe nări. Această senzație este obiectul meditației noastre. Trebuie să încercăm să ne concentrăm asupra ei și să uităm de orice altceva.

La început mintea noastră va fi foarte activă, şi putem chiar să simțim că meditația ne face mintea şi mai activă; în realitate însă devenim numai mai conștienți de cât de activă este mintea noastră de fapt. Vom fi foarte tentați să urmăm diferitele gânduri pe măsură ce ele se manifestă, dar va trebui să rezistăm acestei tentații şi să rămânem concentrați în mod convergent asupra senzației create de respirație. Dacă descoperim că mintea noastră a deviat şi ne urmează gândurile, trebuie să ne întoarcem imediat asupra respirației. Trebuie să repetăm de câte ori este necesar până mintea se concentrează asupra respirației.

Dacă practicăm în acest fel, cu răbdare, treptat gândurile noastre care ne distrag atenția vor dispărea şi vom experimenta un sentiment de pace interioară şi relaxare. Mintea noastră se va simţi lucidă şi spațioasă, iar noi ne vom simţi reîmprospătați. Când marea este agitată, sedimentele se ridică, iar apa devine tulbure, însă când vântul încetează, nămolul se așează treptat, iar apa se limpezește. Într-un fel asemănător, când fluxul de gânduri care distrag atenția, altminteri neîncetat, este calmat prin concentrare asupra respirației, mintea noastră devine neobișnuit de lucidă şi clară. Trebuie să rămânem în această stare de calm mental pentru o vreme.

Deși meditația asupra respirației este numai o etapă preliminară de meditație, ea poate fi foarte puternică. Prin această practică putem vedea că este posibil să experimentăm pacea interioară şi mulțumirea numai prin control asupra minții, fără a fi nevoiți să depindem deloc de condițiile externe. Când turbulența gândurilor care ne distrag atenția încetează, iar mintea noastră se liniștește, din interiorul nostru se manifestă în mod natural o fericire şi o mulțumire profundă. Această stare de bine şi de mulțumire ne ajută să facem față greutăților şi preocupărilor vieții de zi cu zi. Atât de mult din stresul şi tensiunea pe care o trăim în mod normal vine din minte, iar multe dintre problemele pe care le experimentăm, inclusiv starea proastă de sănătate, sunt generate sau agravate prin această stare de stres. Numai prin meditarea asupra respirației timp de zece sau cincisprezece minute în fiecare zi vom putea să reducem acest stres. Vom experimenta un sentiment de calm şi spațiu în minte, iar multe dintre problemele nostre vor dispărea. Situațiile dificile vor deveni mai ușor de gestionat, ne vom simți în mod natural mai aproape şi cu bună dispoziție față de ceilalți oameni, iar relațiile noastre se vor îmbunătăți treptat.

Trebuie să ne antrenăm în această meditație preliminară până când vom reduce distragerile grosiere, iar apoi ne putem antrena în meditațiile propriu-zise, explicate în această carte. Pentru a realiza aceste meditații, începem prin calmarea minții prin meditare asupra respirației, iar apoi continuăm cu etapele de meditație analitică şi de plasare, conform instrucțiunilor specifice fiecărei meditații.

Anexa III: Modul de Viață Kadampa

PRACTICA ESENȚIALĂ DE KADAM LAMRIM

Introducere

Această practică esențială a Kadam Lamrim, cunoscută ca şi Modul de Viaţă Kadampa, conţine două texte: Sfaturi din Inima lui Atisha şi Cele Trei Aspecte Principale ale Căii spre Iluminare, a lui Je Tsongkhapa. Primul cuprinde modul de viaţă a practicanților Kadampa de la începuturi, al căror exemplu de puritate şi sinceritate trebuie să îl emulăm cu toţii. Al doilea este un ghid profund de meditaţie, pe diferitele etape ale căii, Lamrim, pe care Je Tsongkhapa l-a compus bazându-se pe instrucțiunile pe care le-a primit direct de la Manjushri, Buddha Înţelepciunii.

Dacă încercăm tot ce putem noi mai bine pentru a pune în aplicare sfaturile lui Atisha, şi să medităm asupra Lamrim conform instrucțiunilor lui Je Tsongkhapa, vom dezvolta o minte pură şi fericită şi vom progresa treptat către pacea supremă a deplinei iluminări. După cum spune Bodhisattva Shantideva:

Depinzând de această formă umană, asemănătoare unei corăbii,

Putem traversa marele ocean al suferinţei.

Deoarece în viitor un astfel de vas va fi greu de găsit din nou,

Acestea nu sunt vremuri de dormit, nerodule!

A practica în acest mod este însăşi esenţa modului de viaţă Kadampa.

Geshe Kelsang Gyatso, 1994

Sfaturi din Inima lui Atisha

Când venerabilul Atisha a venit în Tibet, el a mers mai întâi în Ngari, unde a rămas timp de doi ani, oferind multe învăţături discipolilor lui Jangchub Ö. După ce au trecut doi ani el s-a decis să se reîntoarcă în India, iar Jangchub Ö i-a cerut să mai dea o ultimă învățătură înainte de a pleca. Atisha a răspuns că a dat deja toate învățăturile de care aveau nevoie, dar Jangchub Ö a insistat în rugămintea lui, iar astfel Atisha a acceptat şi a oferit următoarele sfaturi.

Cât de minunat!

Prieteni, din moment ce aveţi deja o mare cunoaştere şi o înţelegere clară, iar eu sunt lipsit de importanţă şi dispun de înţelepciune puţină, nu se cuvine ca voi să cereţi sfaturi de la mine. Însă, pentru că voi prieteni dragi, pe care îi preţuiesc din suflet, mi-aţi cerut, am să vă ofer aceste sfaturi esențiale cu mintea mea inferioară și copilăroasă.

Prieteni, până când veţi atinge iluminarea, Învăţătorul Spiritual este indispensabil; de aceea sprijiniţi-vă pe sfântul Ghid Spiritual.

Până când veţi realiza adevărul ultim, ascultarea este indispensabilă, de aceea ascultaţi instrucţiunile Ghidului Spiritual.

Deoarece nu puteţi deveni un Buddha doar prin cunoașterea Dharmei, străduiți-vă în practică cu înţelegere.

Evitaţi locurile ce vă tulbură mintea, şi rămâneţi întotdeauna acolo unde virtuţile voastre sporesc.

Până când veţi obţine realizări stabile, distracţiile lumeşti sunt vătămătoare; de aceea, rămâneți într-un loc unde nu există asemenea distrageri.

Evitaţi prietenii care cauzează creșterea perturbațiilor voastre mentale şi aveţi încredere în cei care vă sporesc virtutea. Păstrează acest sfat în inima ta.

Deoarece nu există niciodată un moment în care activitățile lumești se termină, limitați-vă activitățile.

Dedicaţi-vă virtuţile pe parcursul zilei şi a nopţii, şi întotdeauna vegheaţi-vă mintea.

Pentru că aţi fost sfătuiţi, oricând nu meditaţi, practicaţi întotdeauna în conformitate cu ceea ce spune Ghidul vostru Spiritual.

Dacă practicaţi cu mare devotament, rezultatele vor apărea imediat, fără să trebuiască să aşteptaţi multă vreme.

Dacă practicaţi din inimă în conformitate cu Dharma, atât hrană cât și alte resurse vă vor veni la îndemână în mod natural.

Prieteni, lucrurile pe care le doriţi nu oferă mai multă satisfacţie decât a bea apă sărată; prin urmare practicaţi mulţumirea.

Evitaţi toate minţile trufașe, orgolioase, mândre şi arogante şi rămâneţi liniștiți şi supuşi.

Evitaţi activităţile despre care se spune că ar fi meritorii, dar care sunt de fapt obstacole în calea Dharmei.

Profitul şi respectul sunt laţuri ale marelor, aşa că daţi-le deoparte ca pe niște pietre în calea voastră.

Cuvintele de laudă şi celebritatea servesc numai la a ne amăgi; prin urmare scapă de ele ca şi cum v-aţi sufla nasul.

Deoarece fericirea, plăcerea şi prietenii pe care îi strângeţi lângă voi în viața asta durează numai un moment, lăsaţi-le pe toate în urma voastră.

Deoarece vieţile viitoare durează un timp foarte lung, adunaţi bogăţii care să vă folosească în viitor.

Va trebui să plecaţi lăsând totul în urmă, aşa că nu vă ataşaţi de nimic.

Generaţi compasiune pentru fiinţele amărâte, și mai ales evitaţi să le dispreţuiţi sau să le umiliţi.

Să nu vă urâţi duşmanii şi să nu vă ataşaţi de prieteni.

Nu fiţi geloşi pe calităţile altora ci, din admiraţie, adoptaţi-le voi înşivă.

Nu vă uitaţi după defectele altora, căutaţi defectele în voi înşivă şi curăţaţi-le ca şi când ar fi sânge rău.

Nu contemplaţi propriile voastre calităţi, ci contemplaţi calităţile altora şi respectaţi pe toată lumea, aşa cum un servitor ar face.

Priviţi toate fiinţele vii ca şi când ar fi tatăl sau mama voastră, şi iubiţi-le ca şi când aţi fi copilul lor.

Păstrați întotdeauna o faţă zâmbitoare şi o minte iubitoare şi vorbiți sincer, fără răutate.

Dacă vorbiţi prea mult, cu puţin sens, veţi face greşeli; de aceea vorbiţi cu moderaţie, numai când este necesar.

Dacă vă implicați în multe activităţi lipsite de sens, activităţile voastre virtuoase vor degenera; de aceea opriți activităţile care nu sunt spirituale.

Este absolut lipsit de sens să investim efort în activităţi care sunt lipsite de esenţă.

Dacă lucrurile pe care ţi le doreşti nu sosesc, acest lucru se datorează karmei create cu mult timp în urmă; de aceea păstraţi-vă mintea fericită şi relaxată.

Păziţi-vă, a jigni o fiinţă sfântă este mai rău decât a muri; de aceea fiţi cinstiţi şi sinceri.

Deoarece toată fericirea şi suferinţa acestei vieţi apare din acţiunile anterioare, nu daţi vina pe ceilalți.

Toată fericirea provine de la binecuvântările Ghidului Spiritual; de aceea răsplătiți-i întotdeauna bunătatea.

Deoarece nu puteţi îmblânzi minţile celorlalţi până nu aţi îmblânzit-o pe a voastră, începeţi prin a vă îmblânzi propria minte.

Deoarece, cu certitudine, va trebui să plecaţi fără averea pe care aţi acumulat-o, nu acumulaţi negativitate de dragul averii.

Plăcerile ce distrag atenția sunt lipsite de esenţă; de aceea practicaţi cu sinceritate dăruirea.

Păstraţi întotdeauna o disciplină morală pură, pentru că vă conduce înspre frumusețe în această viaţă şi spre fericire mai apoi.

Deoarece ura este foarte răspândită în aceste vremuri impure, înveștmântați-vă în armura răbdării, eliberați de furie.

Rămâneţi în samsara prin puterea lenei; de aceea aprindeţi flacăra efortului de aplicare.

Deoarece această viaţă omenească este irosită prin a ne lăsa purtați de distrageri, acum este momentul să practicaţi concentrarea.

Aflându-vă sub influenţa unor perspective greșite, voi nu realizaţi natura ultimă a lucrurilor; de aceea investigați semnificații corecte.

Prieteni, nu există fericire în această mlaștină de samsara, aşa că mutaţi-vă pe terenul eliberării.

Meditaţi urmând sfatul Ghidului vostru Spiritual şi secaţi râul suferinţelor samsarice.

Contemplați ce vă spun cu grijă, pentru că nu sunt doar cuvinte ce vin din gura mea, ci sfaturi sincere ce ți le dau din inimă.

Dacă practicaţi în acest fel, mă veţi bucura şi vă veţi aduce bucurie vouă şi celorlalţi.

Eu, care sunt un ignorant, vă rog să practicați aceste sfaturi din toată inima.

Acestea sunt sfaturile pe care ființa sfântă, Venerabilul Atisha, le-a oferit Venerabilului Janchub Ö.

Colofon: Acest text a fost tradus text sub îndrumarea compasională a Venerabilului Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche.

Trei Aspecte Principale ale Căii

de către Buddha Înțelepciunii Je Tsongkhapa

Omagiu venerabilului Ghid Spiritual.

Voi explica cât mai bine posibil

Sensul esențial al învățăturilor tuturor Buddhașilor [renunțarea],

Calea principală a lui Bodhisattva, care au compasiune pentru toate ființele vii [bodhichitta],

Și calea ultimă a celor norocoși care caută eliberarea [viziunea corectă a vacuității].

Nu trebuie să fii atașat de plăcerile lumești,

Dar încearcă să găsești adevăratul sens al vieții umane,

Ascultând și practicând instrucțiunile date aici,

Pe care toți Buddhașii anteriori le-au practicat cu încântare.

Atașamentul la împlinirea propriilor tale dorințe, dorință incontrolabilă,

Este cauza principală a tuturor problemelor și suferințelor tale,

Și nu există nici o metodă să o abandonezi fără să dezvolți mai întâi renunțarea.

Astfel, trebuie să depui eforturi mari pentru a dezvolta și menține renunțarea pură.

Când, prin antrenament zilnic, dezvolți gândurile spontane:

‘Eu pot muri astăzi’ și ‘O viață prețioasă este atât de rară’,

Și meditezi asupra adevărului despre karma și suferința ciclului vieții impure, samsara,

Atașamentul tău față de plăcerile lumești va înceta.

În acest fel, atunci când dorința necontrolată pentru plăceri lumești

Nu apare nici măcar pentru un moment,

Dar o minte care aspiră la eliberare, nirvana, apare pe tot parcursul zilei și a nopții,

În acel moment, renunțarea pură este generată.

Însă, dacă această renunțare nu este menținută

Prin mintea plină de compasiune a bodhichittei,

Nu va fi o cauză a fericirii de neegalat, iluminarea;

Prin urmare, trebuie să depui eforturi pentru a genera mintea prețioasă a bodhichittei.

Purtați de curenții celor patru râuri puternice [nașterea, îmbătrânirea, boala și moartea],

Strâns legaţi de lanţurile karmei, atât de greu de eliberat,

Prinşi în plasa de oţel a agăţării de sine,

Complet învăluiţi de întunericul negru al ignoranţei,

Luând renaștere după renaștere în nemărginita samsara,

Și chinuit fără încetare de cele trei suferințe [sentimente dureroase, suferința schimbătoare și suferința omniprezentă] –

Prin contemplarea stării mamelor tale, toate ființele vii în condiții ca acestea,

Generează mintea supremă, bodhichitta.

Dar, chiar dacă tu ai putea fi familiarizat cu renunțarea și cu bodhichitta,

Dacă nu posezi înțelepciunea realizând modul în care lucrurile sunt într-adevăr,

Nu vei putea tăia rădăcina samsarei;

Prin urmare, străduiește-te să aplici metodele de realizare a relațiilor dependente.

Când vezi clar fenomenele precum samsara și nirvana, și cauză și efect, așa cum există,

Și în același timp vezi că toate fenomenele pe care le vezi sau percepi în mod normal nu există,

Ai intrat pe calea viziunii corecte a vacuității,

Astfel încântând pe toți Buddhașii.

Dacă percepi și crezi că aparența, fenomene,

Și golul, vacuitatea fenomenelor,

Sunt dualiste,

Nu ai realizat încă intenția lui Buddha.

Prin a vedea că lucrurile există

În dependență doar de denumirile lor,

Dacă agățarea de sine se reduce sau încetează,

În acel moment ai finalizat înțelegerea ta asupra vacuității.

Mai mult, dacă negi extrema existenței

Pur și simplu prin realizarea că fenomenele sunt doar simple aparențe,

Și dacă negi extrema non-existenței

Prin simpla realizare că toate fenomenele pe care tu le vezi sau percepi în mod normal nu există,

Și dacă realizezi cum, de exemplu, vacuitatea cauzei și a efectului

Este perceput ca și cauză și efect,

Pentru că nu este cauză și efect altul decât vacuitatea,

Cu aceste realizări tu nu vei fii afectat de viziuni extreme.

Când, în felul acesta, tu ai realizat în mod corect punctele esențiale,

A celor trei aspecte principale ale căii,

Dragule, retrage-te în singurătate, generează și menține efort puternic,

Și îndeplinește rapid obiectivul final.

Colofon: Acest text a fost tradus de către Venerabilul Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche.

Glosar

Agregare În general, toate lucrurile funcționale sunt agregări deoarece sunt compuse din diferite părți. În mod particular, o persoană din tărâmul dorințelor sau din tărâmul formelor va avea cinci agregări: agregarea formei, sentimentelor, discriminării, factorilor compoziționali și conștiință. Unei ființe din tărâmul fără de formă îi lipsește agregarea formei, dar le va avea pe toate celelalte patru. Agregarea formei a unei persoane este trupul acesteia. Celelalte patru agregări reprezintă aspecte ale minții sale. Vezi Noua Inimă a Înțelepciunii.

Angajamente Promisiuni și legăminte făcute pentru a realiza anumite practici spirituale.

Antrenarea minții ‘Lojong’ în tibetană. O linie specială de instrucțiuni care au venit de la Buddha Shakyamuni prin Manjushri și Shantideva la Atisha și Kadampa Geshe-i, ce evidențiază generarea de bodhichitta prin practicile de egalizare și schimbarea sinelui cu ceilalți, combinate cu preluarea și dăruirea. Vezi Compasiunea Universală și Noile Opt Etape spre Fericire.

Antrenamentul Minții în Șapte Puncte Un comentariu la Cele Opt Versuri ale Antrenării Minții, compus de Geshe Chekhawa. Pentru o traducere și comentariu complet vezi Compasiunea Universală.

Aryadeva Un buddhist indian erudit și maestru în meditaţie din secolul trei d.Hr., care a fost discipolul lui Nagarjuna.

Asanga Un mare yogin indian buddhist și erudit din secolul cinci, autor al Compendiul lui Abhidharma. Vezi A trăii plin de sens, A murii plin de fericire și Noua Inimă a Înțelepciunii.

Atașament Un factor mental perturbat care își observă obiectul contaminat, îl vede ca pe o cauză a fericirii, şi îl doreşte. Vezi Calea Bucuroasă a Norocului și Cum să Înțelegem Mintea.

Atenția Un factor mental care funcționează spre a concentra mintea asupra unui atribut particular al unui obiect. Vezi Cum să Înțelegem Mintea.

Atisha (982-1054 d.Hr.) Un faimos buddhist indian, erudit şi maestru în meditaţie. A fost stareţul marii mănăstiri buddhiste din Vikramashila, pe timpul când Buddhismul Mahayana înflorea în India. Mai târziu a fost invitat în Tibet, unde a reintrodus buddhismul pur. Este autorul primului text asupra etapelor căii, Lumină călăuzitoare pe Cale. Tradiţia sa a devenit cunoscută mai târziu sub numele de ‘Tradiţia Kadampa’. Vedeţi Buddhismul Modern și Calea Bucuroasă a Norocului. Vedeți de asemenea Kadampa, Buddhismul Kadampa și Tradiția Kadampa.

Bază de atribuire Toate fenomenele sunt atribuite asupra părților sale, așadar orice parte individuală, sau întreaga colecție de părți, al oricărui fenomen este baza sa de atribuire. Un fenomen este atribuit de minte în dependență de baza sa de atribuire ce apare acelei minți. Vezi Noua Inimă a Înțelepciunii.

Binecuvântare Transformarea minţii noastre de la o stare negativă la o stare pozitivă, de la o stare de nefericire la o stare de fericire, sau de la o stare de slăbiciune la o stare de putere prin inspirația fiinţelor sfinte, cum ar fi Ghidul Spiritual, Buddhaşii şi Bodhisattva.

Buddhismul Kadampa O școală Buddhistă Mahayana fondată de marele maestru indian buddhist Atisha (982-1054 d.Hr.).

Canale Căi interioare subtile ale trupului, prin care curg picături subtile, mișcate de către vânturile interioare. Vezi Buddhismul Modern, Mahamudra Tantra și Lumina Clară a Beatitudinii.

Cele opt preocupări lumești Obiectivele celor opt preocupări lumești sunt fericirea și suferința, bogăția și sărăcia, lauda și critica, buna reputație și proasta reputație. Acestea sunt numite ‘preocupări lumești’ deoarece oamenii sunt în mod constant preocupați de ele, dorind unele și încercând să evite altele. Vezi Compasiunea Universală și Calea Bucuroasă a Norocului.

Concentrarea Un factor mental care face ca mintea primară să rămână concentrată în mod convergent asupra obiectului său. Vezi Calea Bucuroasă a Norocului şi Semnificație de Contemplat.

Contact Un factor mental care funcționează pentru a-și percepe obiectul ca plăcut, neplăcut sau neutru. Vezi Cum să Înțelegem Mintea.

Cunoscător ulterior Un cunoscător complet fiabil a cărui obiect este perceput în dependență directă față de un motiv concludent. Vezi Cum să Înțelegem Mintea.

Cunoscător valid/ minte validă Un cunoscător care nu este înșelător cu privire la obiectul angajat. Există două tipuri: cunoscătorii ulterior valizi și cunoscători direcți valizi. Vezi Cum să Înțelegem Mintea

Deitate ‘Yidam’ în tibetană. O ființă tantrică iluminată.

Descendență O linie de instrucțiuni care a fost transmisă de la Ghid Spiritual la ucenic, cu fiecare Ghid Spiritual acumulând experiența personală a învățăturii înainte de a o transmite mai departe altora.

Dharma Învățăturile lui Buddha și realizările interioare care sunt dobândite dependent de practicarea acestora. ‘Dharma’ înseamnă ‘protecţie’. Prin practicarea învăţăturilor lui Buddha, ne protejăm noi înşine de suferinţe şi de probleme.

Discernământ Un factor mental care funcționează pentru a percepe semnele neobișnuite ale unui obiect. Vezi Cum să Înțelegem Mintea.

Elemente, patru Pământ, apă, foc și vânt. Aceste patru elemente nu sunt aceleași ca și pământul cultivabil, apa unui râu, și așa mai departe. Mai degrabă, elementele pământului, apei, focului și vântului, în termeni generali, descriu solidul, lichidul, căldura și respectiv mișcarea.

Emanație Forme însuflețite sau neînsuflețite manifestate de Buddhașii sau Bodhisattva superiori pentru a îi beneficia pe ceilalți.

Etapele căii Vezi Lamrim.

Factor mental Un cunoscător care în principal percepe un atribut particular al unui obiect. Există cincizeci și unu de factori mentali specifici. Fiecare moment al minții cuprinde o minte primară și diverși factori mentali. Vezi Cum să Înțelegem Mintea.

Ființă conștientă Vezi Ființă vie.

Ființă obișnuită Orice persoană care nu a realizat vacuitatea în mod direct.

Ființă sfântă O ființă care este vrednică de devoțiune.

Ființă Superioară ‘Arya’ în sanscrită. O ființă care are o realizare directă a vacuității. Există Superiori Hinayana și Superiori Mahayana.

Ființă vie Sinonim cu ființă conștientă. Orice fiinţă care posedă o minte ce este contaminată de perturbații mentale sau de amprentele acestora. Ambii termeni ‘fiinţă vie’ şi ‘fiinţă conștientă’ sunt folosiţi pentru a distinge fiinţele a căror minte este contaminată de oricare dintre aceste două obstacole de Buddhaşi, cei a căror minte este complet liberă de acestea.

Gând/ minte concepuală Un gând care își percepe obiectul printr-o imagine generică sau mentală. Vezi Cum să Înțelegem Mintea.

Geshe Un titlu dat de mănăstirile Kadampa erudiţilor buddhişti realizaţi. Se trage din cuvântul tibetan ‘ge wai she nyen’ care înseamnă ‘prieten virtuos’.

Geshe Chekhawa (1102-1176 d.Hr.) Un mare Kadampa Bodhisattva care a compus textul Antrenarea minții în șapte puncte, un comentariu la cele Opt versuri ale antrenamentului minții ale lui Langri Tangpa. El a răspândit studiul și practica de antrenare a minții peste tot în Tibet. Vezi Compasiunea Universală.

Ghid Spiritual ‘Guru’ în sanscrită, ‘Lama’ în tibetană. Un învăţător care ne ghidează pe parcursul căii spirituale. Vezi Calea Bucuroasă a Norocului şi Marea Comoară de Merit.

Ghid spre Modul de Viață al unui Bodhisattva Un text clasic buddhist Mahayana compus de marele yoghin buddhist indian și erudit Shantideva, care prezintă toate practicile unui Bodhisattva de la generarea inițială de bodhichitta până la finalizarea practicii celor șase perfecțiuni. Pentru o traducere, a se vedea Ghidul modului de viață al unui Bodhisattva; și pentru un comentariu complet, a se vedea Semnificație de Contemplat.

Gungtang Gungtang Konchog Tenpai Dronme (1762-1823 d.Hr.), Un învățat și meditator Gelug renumit pentru poeziile sale spirituale și scrierile filosofice.

Guru Cuvânt sanscrit pentru ‘Ghid Spiritual’ Vezi și Ghid Spiritual.

Heruka O deitate principală a Mamei Tantra, care este întruchiparea indivizibilei beatitudini și vacuități. Vezi Esența Vajrayanei.

Hinayana Cuvânt sanscrit pentru ‘Vehiculul mai mic’. Scopul Hinayana este acela de a dobândi doar propria eliberare de suferință prin abandonarea totală a perturbațiilor mentale. Vezi Calea Bucuroasă a Norocului.

Imagine generică Obiectul care apare unei minți conceptuale. Imaginea generică sau imaginea mentală a unui obiect este ca o reflecție al acelui obiect. Mințile conceptuale își cunosc obiectul prin apariția unei imagini generice a obiectului respectiv, nu prin a vedea obiectul în mod direct. Vezi Cum să Înțelegem Mintea și Noua Inimă a Înțelepciunii.

Impermanență Fenomenele sunt fie permanente fie impermanente. ‘Impermanent’ înseamnă ‘momentan’, prin urmare un fenomen impermanent este un fenomen produs și dezintegrat într-un moment. Sinonime ale fenomenului impermanent sunt lucru funcțional, lucru și produs. Există două tipuri de impermanență: grosieră și subtilă. Impermanența grosieră este orice impermanență care poate fi vazută printr-o conștientizare a simțului ordinar - de exemplu, îmbătrânirea și moartea unei ființe vii. Impermanența subtilă este dezintegrarea momentană a unui lucru funcțional. Vezi Noua Inimă a Înțelepciunii.

Impermanență subtilă Vezi Impermanență.

Intenție Un factor mental care funcționează pentru a concentra mintea primară asupra unui obiect. Funcția sa principală este aceea de a crea karma. Dintre cele trei tipuri de karma sau acțiune - corporală, verbală și mentală – intenția în sine este acțiune mentală. Este însă și cauza acțiunilor corporale și verbale, deoarece toate acțiunile corporale și verbale sunt precedate de acțiuni mentale. Vezi Cum să Înțelegem Mintea.

Înțelepciunea O minte virtuoasă, inteligentă care face ca mintea sa primară să realizeze un obiect semnificativ. O înțelepciune este o cale spirituală care funcționează pentru a ne elibera mintea de perturbații sau de amprentele lor. Un exemplu de înțelepciune este viziunea corectă asupra vacuității.

Je Tsongkhapa (1357-1419 d.Hr.) O emanaţie a lui Manjushri, Buddha Înţelepciunii, a cărui apariție în secolul XIV în Tibet ca un călugăr, şi deţinător al descendenţei de viziune pură şi fapte pure, a fost profeţită de Buddha. El a răspândit în întregul Tibet o Buddhadharma foarte pură, arătând cum să fie combinate practicile de Sutra şi de Tantra, şi cum să fie practicată o Dharma pură în timpuri degenerate. Tradiţia sa a devenit cunoscută mai târziu sub numele de ‘Gelug’ sau ‘Tradiţia Ganden’. Vezi Nestemata Inimii şi Marea Comoară de Merit.

Jurământ O determinare virtuoasă de a abandona anumite defecte, generată în corelație cu un ritual tradiţional. Cele trei grupuri de jurăminte sunt jurămintele Pratimoksha ale eliberării individuale, jurămintele Bodhisattva, şi jurămintele Mantrei Secrete. Vezi Jurământul Bodhisattva și Baze și Căi Tantrice.

Kadampa Un cuvânt tibetan în care ‘Ka’ înseamnă ‘cuvânt’ şi se referă la toate învăţăturile lui Buddha, ‘dam’ se referă la instrucțiunile speciale ale lui Atisha asupra Lamrimului cunoscute sub numele de ‘etapele căii spre iluminare’, iar ‘pa’ se referă la un adept al Buddhismului Kadampa care integrează toate învăţăturile lui Buddha cunoscute, în practica Lamrimului.

Kadampa Geshe Vezi Geshe.

Lama Vezi Ghid Spiritual.

Lamrim Termen tibetan, care înseamnă în mod literal ‘etapele căii’. Un aranjament special al tuturor învăţăturilor lui Buddha, uşor de înţeles şi de pus în practică. Aceasta ne dezvăluie etapele căii spre iluminare. Pentru un comentariu complet, vezi Calea Bucuroasă a Norocului.

Langri Tangpa (1054-1123 d.Hr.) Un mare Geshe Kadampa și Bodhisattva care a fost faimos pentru realizările sale cu privire la schimbarea sinelui cu ceilalți. El a compus Opt versuri ale antrenamentului minții. Vezi Noile Opt Etape spre Fericire.

Lojong Vezi Antrenarea minții.

Lucru funcțional Un fenomen care este produs și dezintegrat într-un moment. Sinonim cu fenomenul impermanent, lucru sau produs. Vezi de asemenea Impermanență.

Lumina clară O minte manifestă foarte subtilă care percepe o aparență ca un spaţiu clar și gol. Vezi Buddhismul Modern, Mahamudra Tantra și Lumina Clară a Beatitudinii.

Mahamudra Un cuvânt sanscrit, însemnând, ad litteram, ‘marele sigiliu’. Potrivit Sutrei, acesta se referă la vederea profundă a vacuității. Deoarece vacuitatea este natura tuturor fenomenelor, este denumit ‘sigiliu’, iar de vreme ce o realizare directă a vacuității ne permite să atingem marele scop - eliberarea completă de suferințele samsarei - se mai numește și ‘marele’. Potrivit Mantrei Secrete, marele sigiliu este uniunea spontană dintre beatitudine și vacuitate. Vezi Mahamudra Tantra, Instrucțiunile Orale ale Mahamudrei și Lumina Clară a Beatitudinii.

Mahayana Termen sanscrit pentru ‘Marele Vehicul’, calea spirituală către marea iluminare. Scopul Mahayanei este acela de a dobândi starea de Buddha, spre binele tuturor fiinţelor vii, prin abandonarea completă a perturbațiilor mentale şi a amprentelor lor. Vezi Calea Bucuroasă a Norocului.

Maitreya Întruparea bunătății iubitoare a tuturor Buddhașilor. În vremea lui Buddha Shakyamuni, acesta s-a manifestat ca discipol Bodhisattva pentru a demonstra ucenicilor lui Buddha cum să fie discipoli Mahayana perfecți. În viitor, el se va manifesta ca al cincilea fondator Buddha.

Mala Un rozariu folosit la numărarea recitărilor de rugăciuni sau mantre, de obicei cu o sută opt mărgele.

Manjushri Întruparea înţelepciunii tuturor Buddhaşilor. Vezi Marea Comoară de Merit şi Nestemata Inimii.

Mantra Termen sanscrit, care înseamnă literalmente ‘protecţia minţii’. Mantra protejează mintea de aparențele și concepțiile obișnuite. Există patru tipuri de mantre: mantre care sunt minte, mantre care sunt vânturi interioare, mantre care sunt sunet și mantre care sunt forme. În general, există trei tipuri de recitări ale mantrei: recitări verbale, recitări mentale şi recitări vajra. Vezi Baze și Căi Tantrice.

Mantra Secretă Sinonim cu Tantra. Învățăturile secrete ale Mantrei se deosebesc de învățăturile Sutrei în aceea că dezvăluie metode de antrenare a minții prin aducerea viitorului rezultat, sau Buddheitatea, în calea prezentă. Mantra Secretă este calea supremă spre iluminarea completă. Termenul ‘Mantra’ indică faptul că este instrucțiunea specială a lui Buddha pentru a ne proteja mintea de aparențele și concepțiile obișnuite. Practicanții Mantrei Secrete depășesc aparențele și concepțiile obișnuite prin vizualizarea trupului, a mediului, a plăcerilor și a faptelor lor ca fiind ale unui Buddha. Termenul ‘Secret’ indică faptul că practicile trebuie să fie făcute în mod privat și că ele pot fi practicate numai de către cei care au primit o împuternicire tantrică. Vezi Lumina Clară a Beatitudinii, Mahamudra Tantra, Buddhismul Modern și Baze și Căi Tantrice.

Mara Este cuvântul sanscrit pentru ‘demon’, și se referă la orice stă în calea eliberării sau a iluminării. Există patru tipuri principale de mara: mara perturbațiilor mentale, mara agregărilor contaminate, mara morții necontrolate și mara Devaputra. Dintre acestea, numai ultimii sunt de fapt ființe vii. Vezi Noua Inimă a Înțelepciunii.

Merit Norocul creat prin fapte virtuoase. Este puterea potențială de a ne dezvolta calitățile și de a produce fericire.

Milarepa (1040-1123 d.Hr.) Un mare meditator tibetan buddhist şi discipol al lui Marpa, elogiat pentru frumoasele sale cântece ale realizării.

Mintea ce rezidă în mod continuu Mintea foarte subtilă sau indestructibilă, așa-numită, deoarece a fost alături de noi din timpuri fără de început și va rămâne cu noi până când vom atinge starea de Buddha. Vezi Tantra Mahamudra și Instrucțiunile orale ale Mahamudrei.

Mintea foarte subtilă Există niveluri diferite de minte: grosieră, subtilă și foarte subtilă. Mințile subtile se manifestă atunci când vânturile interioare se adună și se dizolvă în canalul central. Vezi Mahamudra Tantra și Lumina Clară a Beatitudinii.

Minte primară Un cunoscător care percepe în principal doar simpla entitate a unui obiect. Sinonim cu conștiință. Există șase minți primare: conștiința văzului, conștiința auzului, conștiința olfacției, conștiința gustativă, conștiința tactilă și conștiința mentală. Fiecare moment al minții cuprinde o minte primară și diverși factori mentali. O minte primară și factorii ei mentali însoțitori sunt aceeași entitate, dar au funcții diferite. Vezi Cum să Înțelegem Mintea.

Mintea rădăcină Mintea foarte subtilă situată în centrul roții canalului inimii. Este cunoscută ca ‘mintea rădăcină’ deoarece toate celelalte minți apar din ea și se dizolvă înapoi în ea. Vezi Mahamudra Tantra.

Mulțumirea A fi satisfăcut cu propria condiţie interioară şi exterioară, motivat de o intenţie virtuoasă.

Nagarjuna Un mare învățat indian buddhist și maestru în meditație, care a reînviat Mahayana în primul secol d.Hr. prin aducerea la lumină a învățăturilor despre Sutra Perfecţiunii Înţelepciunii. Vezi Oceanul de Nectar și Noua Inimă a Înțelepciunii.

Obiect al negării Un obiect negat în mod explicit de către o minte care percepe un fenomen negativ. În meditația asupra vacuității sau lipsa existenței intrinseci, se referă la existența intrinsecă. De asemenea, cunoscut sub numele de ‘obiect negat’.

Obiect al observației Orice obiect pe care se concentrează mintea. Vezi Cum să Înțelegem Mintea.

Obstrucții în calea eliberării Obstrucții care împiedică atingerea eliberării. Toate perturbațiile mentale, cum ar fi ignoranța, atașamentul și furia, împreună cu semințele lor, sunt obstacole în calea eliberării. Se mai numesc și ‘obstrucții ale perturbațiilor mentale’.

Obstrucție în calea omniscienței Amprentele perturbațiilor mentale, care împiedică percepția simultană și directă a tuturor fenomenelor. Doar Buddhașii au depășit aceste obstrucții.

Perceptor direct Un cunoscător care își percepe obiectul în mod corect și direct. Vezi Cum să Înțelegem Mintea.

Purificare În general, orice practică ce duce la dobândirea unui trup, vorbire sau a unei minți pure. Mai precis, o practică pentru purificarea karmei negative prin intermediul celor patru puteri oponente. Vezi Calea Bucuroasă a Norocului și Jurământul Bodhisattva.

Realizare Experienţa stabilă şi lipsită de eroare a unui obiect virtuos care ne protejează direct de suferinţă.

Refugiu Protecție efectivă. A căuta refugiu la Buddha, Dharma și Sangha înseamnă să ai credință în aceste Trei Nestemate și să te bazezi pe ele pentru protecție împotriva tuturor temerilor și suferințelor. Vezi Buddhismul Modern, Calea Bucuroasă a Norocului și Semnificație de Contemplat.

Reținere mentală (Mindfulness) Un factor mental care acționează în sensul de a nu uita obiectul realizat de mintea primară. Vezi Cum să Înțelegem Mintea și Semnificație de Contemplat.

Roata canalelor ‘Chakra’ în sanscrită. Un centru focal de unde canale secundare se ramifică din canalul central. Meditația asupra acestor puncte poate determina intrarea vânturilor interioare în canalul central. Vezi Buddhismul Modern, Mahamudra Tantra și Lumina Clară a Beatitudinii.

Sentiment Un factor mental care funcționează pentru a experimenta obiecte plăcute, neplăcute sau neutre. Vezi Cum să Înțelegem Mintea.

Shantideva (687-763 d.Hr.) Un mare maestru de meditaţie şi erudit indian buddhist. El a compus Ghidul modului de viață al unui Bodhisattva. Vezi Semnificație de Contemplat.

Simplă aparență Toate fenomenele sunt doar o simplă aparență, pentru că sunt atribuite de minte în funcție de o bază corespunzătoare de atribuire ce apare minții. Cuvântul ‘simplă’ exclude orice posibilitate de existență intrinsecă. Vezi Oceanul de Nectar.

Stăpânul Morții Deși mara morții necontrolate nu este o ființă vie, ea este personificată ca Stăpânul Morții sau ‘Yama’. Acesta este reprezentat în diagrama Roții vieții strângând roata între ghearele și dinții săi. Vezi Calea Bucuroasă a Norocului.

Suferința adevărată Un obiect contaminat, produs de perturbațiile mentale și karma. Vezi Calea Bucuroasă a Norocului și Cum să ne Rezolvăm Problemele Umane.

Sutra Învăţăturile lui Buddha accesibile oricui vrea să le practice fără a avea nevoie de împuternicire. Acestea includ învăţăturile lui Buddha din cele trei învârtiri ale Roţii Dharmei.

Sutra Înțelepciunii Una dintre numeroasele Sutre ale Perfecțiunii Înțelepciunii lui Buddha. Deși mult mai scurtă decât cealalte Sutre ale Perfecțiunii Înțelepciunii, ea conține în mod explicit sau implicit întregul lor înțeles. Pentru o traducere și un comentariu complet, vezi Noua Inimă a Înțelepciunii.

Sutra Perfecțiunii Înțelepciunii Sutra din cea de-a doua întoarcere a roții Dharmei, în care Buddha și-a dezvăluit punctul de vedere final al naturii supreme a tuturor fenomenelor - vacuitatea existenței intrinseci. Vezi Noua Inimă a Înțelepciunii și Oceanul de Nectar.

Sutrele Vinaya Sutra în care Buddha explică în principal practica disciplinei morale și, în special, disciplina morală Pratimoksha.

Tantra Vezi Mantra Secretă.

Tărâm Pur Un mediu pur în care nu există suferințe adevărate. Există multe tărâmuri pure. De exemplu, Tushita este Tărâmul Pur a lui Buddha Maitreya, Sukhavati este Tărâmul Pur a lui Buddha Amitabha, iar Dakini Land sau Keajra este Tărâmul Pur a lui Buddha Vajrayogini și Buddha Heruka. Vezi A trăii plin de sens, A murii plin de fericire.

Tărâmul dorinței Mediul înconjurător al ființelor iadului, fantomelor flămânde, animalelor, ființelor umane, semi-zeilor, și zeilor care se bucură de cele cinci obiecte ale dorinței.

Tărâmul fără de formă Mediul înconjurător al zeilor care nu posedă formă. Vezi Oceanul de Nectar.

Tărâmul formei Mediul înconjurător al zeilor care posedă formă și care sunt superiori zeilor tărâmului dorinței. Este numit aşa deoarece zeii care locuiesc în el există în formă subtilă. Vezi Oceanul de Nectar.

Timpuri degenerate O perioada când activitățile spirituale degenerează.

Timpuri fără de început Conform viziunii buddhiste asupra lumii, nu există un început al minţii şi deci nu există un început al timpului. De aceea, toate fiinţele vii au trecut prin nenumărate renaşteri precedente.

Tradiția Kadampa Tradiția pură a Buddhismului stabilită de Atisha. Adepții acestei tradiții, până în vremea lui Je Tsongkhapa, sunt cunoscuți ca ‘vechii kadampa’, iar cei de după vremea lui Je Tsongkhapa sunt cunoscuți ca ‘noii kadampa’.

Trupul de adevăr ’Darmakaya’ în sanscrită. Trupul Natură și Trupul de Înțelepciune adevărată a unui Buddha. Vezi Trupurile lui Buddha.

Trupul Formă Trupul de Plăcere și Trupul de Emanație a unui Buddha. Vezi de asemenea Trupurile lui Buddha.

Trupurile lui Buddha Un Buddha are patru trupuri – Trupul de Înțelepciune Adevărată, Trupul Natură, Trupul de Plăcere și Trupul de Emanație. Primul trup este mintea atotștiutoare a lui Buddha. Al doilea este vacuitatea, sau natura supremă a minții. Al treilea este Forma subtilă a Trupului. Al patrulea, pe care fiecare Buddha îl manifestă de nenumărate ori, este Forma Trupurilor grosiere, ce sunt vizibile ființelor obișnuite. Trupul de Înțelepciune Adevărată și Trupul Natură sunt amândouă incluse în Trupul Adevărat, iar Trupul de Plăcere și Trupul de Emanație sunt amândouă incluse în Trupul Formă. Vezi Calea Bucuroasă a Norocului și Oceanul de Nectar.

Vajrayogini O zeitate feminină din Yoga Tantra Supremă care este întruparea beatitudinii și vacuității indivizibile. Ea este de aceeași natură cu Heruka. Vezi Noul Ghid spre Tărâmul Dakini.

Vânturile interioare Vânturi subtile speciale asociate minţii care curg prin canalele trupului nostru. Trupul şi mintea noastră nu pot funcţiona fără aceşti curenţi. Vedeţi Buddhismul Modern, Mahamudra Tantra și Lumina Clară a Beatitudinii.

Vedere superioară O înțelepciune specială care își vede clar obiectul și care este menținută prin calmul stabil și prin suplețea specială indusă de analiză. Vezi Calea Bucuroasă a Norocului.

Vigilență Mentală Un factor mental ce reprezintă o formă de înțelepciune ce observă activitatea trupului, vorbirii și minții, și știe dacă se dezvoltă sau nu defecte. Vezi Cum să Înțelegem Mintea.

Yogi/Yogini Cuvintele sanscrite se referă, de obicei, la un meditator de gen masculin sau de gen feminin care a atins uniunea calmului stabil și vederii superioare.

Bibliografie

Venerabilul Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche este un maestru de meditație foarte respectat și erudit al tradiției buddhiste Mahayana fondată de Je Tsongkhapa. De când a sosit în Occident în 1977, Venerabilul Geshe Kelsang a lucrat fără urmă de oboseală pentru a stabili Buddhadharma pură în întreaga lume. În această perioadă, el a oferit învățături ample despre scripturile majore ale Mahayanei. Aceste învățături oferă o prezentare completă a practicilor esențiale de Sutra și Tantra ale buddhismului Mahayana.

Cărți

Următoarele cărți de Venerabilul Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche sunt toate publicate de Editura Tharpa (disponibile în diferite limbi străine; urmând a fii traduse în limba română cât de curând posibil).

A Trăi Plin de Sens, A Muri Plin de Fericire Profunda practică a transferului de conștiință. (1999)

Baze și Căi Tantrice Cum să intri, faci progres, și completezi calea Vajrayana. (a 2-a. ediție, 2016)

Buddhismul Modern Calea compasiunii și a înțelepciunii. (a 2-a. ediție, 2013)

Calea Bucuroasă a Norocului Calea spre suprema fericire a iluminării. (a 3-a. ediție, 2016)

Compasiune Universală Soluții inspirate pentru timpuri dificile. (a 5-a. ediție, 2018)

Cum să Îți Transformi Viața O călătorie binecuvântată. (a 3-a. ediție, 2016)

Cum să Înțelegem Mintea Natura și puterea minții. (a 4-a. ediție, 2014)

Cum să Ne Rezolvăm Problemele Umane Cele patru adevăruri nobile. (2005)

Esența Vajrayanei Practica Yoga Tantra Supremă a trupului mandalei a lui Heruka. (2nd. edn., 2017)

Ghidul Modului de Viață al unui Bodhisattva Cum să te bucuri de o viață cu un mare sens și altruism. (O traducere a faimoasei capodopere de versuri ale lui Shantideva.) (2nd edn., 2018)

Instrucțiunile Orale ale Mahamudrei Însăși esența învățăturilor lui Buddha a Sutrei și Tantrei. (a 2-a. ediție, 2016)

Introducere în Buddhism O explicație a modului de viață Buddhist. (a 2-a. ediție, 2001)

Jurământul Bodhisattva Un ghid practic pentru a-i ajuta pe ceilalți. (a 2-a. ediție, 1995)

Lumina Clară a Beatitudinii Un manual de meditație tantrică. (a 3-a. ediție, 2014)

Mahamudra Tantra Supremul nectar al Nestematei Inimii. (2005)

Marea Comoară de Merit Cum să te bazezi pe un Ghid Spiritual. (a 2-a. ediție, 2015)

Nestemata Inimii Practica esențială a Buddhismului Kadampa. (a 2-a. ediție, 1997)

Noile Opt Etape spre Fericire Modul Buddhist al bunătății iubitoare. (a 3-a. ediție, 2016)

Noua Inimă a Înțelepciunii Învățături profounde din inima lui Buddha’s (O explicație a Sutrei Inimii). (a 5-a. ediție, 2012)

Noul Ghid spre Tărâmul Dakini Practica Yoga Tantra Supremă a lui Buddha Vajrayogini. (a 3-a. ediție., 2012)

Noul Manual de Meditație Meditații care să ne facă viața fericită și plină de sens. (a 5-a. ediție, 2013)

Ocean de Nectar Natura adevărată a tuturor lucrurilor. (a 2-a. ediție, 2017)

Oglinda Dharmei cu Adăugiri Cum să găsești sensul real al vieții umane. (a 2-a. ediție, 2019)

Semnificație de Contemplat Devenind un prieten al întregii lumi. (a 6-a. ediție, 2016)

Sadhane și Alte Broșuri

Venerabilul Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche a supravegheat, de asemenea, traducerea unei colecții de sadhane esențiale sau rugăciuni rituale pentru realizări spirituale, disponibile în format de broșură sau în format audio.

Calea Beatitudinii Sadhana condensată de auto-generare a lui Vajrayogini.

Calea Compasiunii pentru cei Decedați Sadhana Powa pentru a-i beneficia pe cei decedați.

Calea Rapidă spre Marea Beatitudine Sadhana de auto-generare extensivă a lui Vajrayogini.

Calea spre Tărâmul Pur Antrenamentul în powa – transferul de conștiință.

Cerere către Lordul Tuturor Descendențelor Capitolele Unu & Cinzecișiunul al Rădăcinii Tantra lui Heruka Condensată.

Cermonia de Powa Transferul de conștiință a celui decedat.

Ceremonia de Refugiu Mahayana și Ceremonia Jurământului Bodhisattva.

Ceremonia Jurământului Pratimoksha a celor Necălugăriți.

Comoara de Înțelepciune Sadhana Venerabilului Manjushri.

Eliberarea de Durere Laudă și rugăminți la cele Douăzecișiunul de Tara.

Esența Norocului Rugăciuni pentru cele șase practici pregătitoare pentru meditație asupra căii spre iluminare.

Esența Vajrayanei Sadhana de auto-generare a Trupului mandală a lui Heruka potrivit cu sistemul lui Mahasiddha Ghantapa.

Jurămintele și Obligațiile Buddhismului Kadampa.

Mandala Trupului lui Heruka Ofrande de Ars.

Marea Eliberare a Mamei Rugăciuni preliminarere pentru meditația Mahamudra împreună cu practica lui Vajrayogini.

Marea Eliberare a Tatălui Rugăciuni preliminarere pentru meditația Mahamudra împreună cu practica lui Heruka.

Marea Mamă O metodă pentru a depăși piedici și obstacole prin a recita Sutra Esenței Înțelepciunii (Sutra Inimii)

Mărturisirea de Decăderi Morale a unui Bodhisattva Practica de purificare a Sutrei Mahayana a celor Trei Mulțimi Superioare.

Meditația și Recitația lui Vajrasattva Solitar.

Modul de Viață Kadampa Practica esențială a Kadam Lamrimului.

Nestemata ce Îndeplinește Dorințe Yoga Gurului Je Tsongkhapa combinată cu sadhana condensată a Protectorului său de Dharma.

Nestemata Inimii Yoga Gurului Je Tsongkhapa combinată cu sadhana condensată a Protectorului său de Dharma.

Noua Esență a Vajrayanei Practica de auto-generarea mandalei trupului lui Heruka, o instrucțiune a Descendenței Orale Ganden.

O Viață Pură Practica de luare și păstrare a celor opt precepte Mahayana.

Ofrande Ghidului Spiritual (Lama Chopa) Un mod special de a te baza pe un Ghid Spiritual.

Ospățul Marii Beatitudini Sadhana auto-inițierii a lui Vajrayoghini.

Picătura Esențială de Nectar O practică specială de post și purifcare special fasting and purification practice împreună cu Avalokiteshvara cu unsprezece fețe.

Practica Condensată de Viață Lungă a lui Buddha Amitayus.

Rădăcina Tantra a lui Heruka și Vajrayogini Rugăciune pentru practicarea Lamrim-ului - Etapele Căii spre Iluminare, Lojong - Antrenarea Minții, Etapa de Generare și Etapa de Desăvărșire..

Raiul Keajra Comentariul esențial al practicii Yoga Extraordinară a Neconceputului.

Rugăciunea Elliberatoare Laudă lui Buddha Shakyamuni.

Rugăciunea lui Buddha Medicinei O metodă pentru a aduce beneficiu celorlalți.

Rugăciuni din Inimă Serviciu funerar pentru incinerări și înmormântări.

Rugăciuni pentru Meditație Scurte rugăciuni pregătitoare pentru meditație.

Rugăciuni pentru Pacea Mondială.

Rugăminți către Sfântul Ghid Spiritual Venerabilul Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche de la Discipolii lui Credincioși.

Sadhana lui Avalokiteshvara Rugăciuni și rugăminți către Buddha Compasiunii.

Sadhana lui Buddha Medicinei O metodă pentru a dobândi realizările lui Buddha Medicinei.

Sutele de Deități ale Tărâmului Bucuriei Potrivit lui Yoga Tantrică Superioară Yoga Gurului Je Tsongkhapa ca o practică preliminară pentru Mahamudra

Tambur Melodios Victorios în toate Direcțiile Ritualul extins de împlinire și restaurare a Protectorului de Dharma, marele rege Dorje Shugden, combinat cu Mahakala, Kalarupa, Kalindewi și alți Protectori de Dharma.

Textul Rădăcină: Opt Versuri ale Antrenamentului Minții.

Un Manual pentru Practica Zilnică a Jurămintelor Bodhisattva și Tantrice.

Uniunea de a Nu Mai Învăța Sadhana auto-inițierii trupului mandală a lui Heruka.

Vajrayogini Ofrande de Ars.

Yoga Avalokiteshvara cu O mie de mâini Sadhana de auto-generare.

Yoga Dakini Sadhana mijlocie de auto-generare a lui Vajrayogini.

Yoga Extraordinară a Neconceputului Instrucțiunile speciale despre cum să atingem Tărâmul Pur Keajra cu acest trup uman.

Yoga Iluminatei Mame Arya Tara Sadhana de auto-generare.

Yoga lui Buddha Amitayus O metodă specială pentru a crește durata vieții, înțelepciunii și meritului.

Yoga lui Buddha Heruka Sadhana esențială de auto-generare a trupului mandală a lui Heruka & Șase sesiuni de Yoga Condensate.

Yoga lui Buddha Maitreya Sadhana de auto-generare.

Yoga lui Buddha Vajrapani Sadhana de auto-generare.

Yoga lui Tara Albă, Buddha Vieții Lungi.

Yoga Marii Mame Prajnaparamita Sadhana de auto-generare.

Pentru a comanda oricare dintre publicațiile noastre sau pentru a solicita un catalog, vă rugăm să vizitați www.tharpa.com sau să contactați cel mai apropiat birou Tharpa afișat pe paginile 321–322.

Programe de Studiu ale Buddhismului Kadampa

Buddhismul Kadampa este o școală de Buddhism Mahayana fondată de marele maestru buddhist indian Atisha (982-1054 d.Hr.). Adepții săi sunt cunoscuți ca și ‘Kadampas. ‘Ka’ înseamnă ‘cuvânt’ şi se referă la toate învăţăturile lui Buddha, și ‘dam’ se referă la instrucțiunile speciale ale lui Atisha asupra Lamrimului cunoscute sub numele de ‘etapele căii spre iluminare’. Prin integrarea cunoștințelor lor despre toate învățăturile lui Buddha în practica lor de Lamrim și prin integrarea acestora în viața lor de zi cu zi, buddhiștii Kadampa sunt încurajați să folosească învățăturile lui Buddha ca metode practice pentru transformarea activităților zilnice în calea spre iluminare. Marii profesori Kadampa sunt renumiți nu numai pentru că sunt mari erudiți, ci și pentru că sunt practicanți spirituali de puritate și sinceritate imensă.

Descendența acestor învățături, atât transmiterea lor orală, cât și binecuvântările lor, a fost apoi transmisă de la Învățător la discipol, răspândindu-se în toată Asia și acum în multe țări din întreaga lume. Învățăturile lui Buddha, care sunt cunoscute sub numele de ‘Dharma’, sunt asemănate unei roați care se mută din țară în țară în conformitate cu condițiile în schimbare și cu înclinațiile karmice ale oamenilor. Formele externe de prezentare a buddhismului se pot schimba pe măsură ce se întâlnesc cu diferite culturi și societăți, dar autenticitatea lor esențială este asigurată prin continuarea unei descendențe neîntrerupte a practicanților realizați.

Buddhismul Kadampa a fost introdus pentru prima dată în lumea modernă în 1977 de către renumitul Maestru buddhist, Venerabilul Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche. De atunci, el a lucrat neobosit pentru a răspândi buddhismul Kadampa în întreaga lume, oferind învățături extinse, scriind multe texte profunde despre buddhismul Kadampa și fondând Noua Tradiție Kadampa - Uniunea Internațională de Buddhism Kadampa (NKT-IKBU), care acum are peste o mie de centre buddhiste Kadampa din întreaga lume. Fiecare centru oferă programe de studiu privind psihologia buddhistă, filozofie și instrucțiuni de meditație, precum și retrageri pentru toate nivelurile de practicanți. Accentul este pus pe integrarea învățăturilor lui Buddha în viața de zi cu zi pentru a rezolva problemele noastre umane și pentru a răspândi pacea și fericirea durabilă în întreaga lume.

Buddhismul Kadampa al NKT-IKBU este o tradiție buddhistă complet independentă și nu are afilieri politice. Este o asociație de centre buddhiste și practicanți care își iau inspirație și îndrumare din exemplul vechilor maeștri buddhiști Kadampa și învățăturile lor, așa cum este prezentat de venerabilul Geshe Kelsang.

Există trei motive pentru care trebuie să studiem și să practicăm învățăturile lui Buddha: să ne dezvoltăm înțelepciunea, să cultivăm o inimă bună și să menținem o stare a minții liniștită. Dacă nu ne străduim să ne dezvoltăm înțelepciunea, vom rămâne întotdeauna ignoranți ai adevărului suprem - adevărata natură a realității. Deși ne dorim fericire, ignoranța noastră ne conduce să ne angajăm în acțiuni non-virtuoase, care sunt cauza principală a tuturor suferințelor noastre. Dacă nu cultivăm o inimă bună, motivația noastră egoistă distruge armonia și relațiile bune cu ceilalți. Nu avem pace și nicio șansă de a câștiga fericire pură. Fără pace interioară, pacea exterioară este imposibilă. Dacă nu menținem o stare a minții liniștită, nu suntem fericiți chiar dacă avem condiții ideale. Pe de altă parte, când mintea noastră este liniștită, suntem fericiți, chiar dacă condițiile noastre externe sunt neplăcute. Prin urmare, dezvoltarea acestor calități este extrem de importantă pentru fericirea noastră zilnică.

Venerabilul Geshe Kelsang, sau ‘Geshe-la’, așa cum este numit cu afecțiune de către studenții săi, a creat trei programe spirituale speciale pentru studiul și practica sistematică a buddhismului Kadampa, care se potrivesc în mod special lumii moderne - Programul General (PG), Programul Fundamental (PF) și Programul de Formare a Învățătorilor (PFÎ).

PROGRAMUL GENERAL

Programul general oferă o introducere de bază în viziunea, meditația și practica buddhistă care este potrivită pentru începători. De asemenea, include învățături avansate și practică atât din Sutra, cât și din Tantra.

PROGRAMUL FUNDAMENTAL

Programul Fundamental oferă o oportunitate de a aprofunda înțelegerea și experiența noastră asupra buddhismului printr-un studiu sistematic a șase texte:

1 Calea Bucuroasă a Norocului – un comentariu la instrucțiunile de Lamrim ale lui Atisha, etapele căii spre iluminare.

2 Compasiunea Universală – un comentariu la Antrenamentul Minții în Șapte Puncte a lui Bodhisattva Chekhawa.

3 Noile Opt Etape spre Fericire – un comentariu la cele Opt Versuri de Antrenament al Minții a lui Bodhisattva Langri Tangpa.

4 Noua Inimă a Înțelepciunii – un comentariu la Sutra Inimii.

5 Semnificație de Contemplat – un comentariu la Ghidul Modului de Viață a unui Bodhisattva a lui Shantideva.

6 Cum să Înțelegem Mintea – o explicație detaliată a minții, bazată pe lucrările erudiților Dharmakirti și Dignaga.

Beneficiile studiului și practicii acestor teste sunt după cum urmează:

(1) Calea Bucuroasă a Norocului – obținem abilitatea de a pune în practică toate învățăturile lui Buddha despre Sutra și Tantra. Putem face cu ușurință progrese și să completăm etapele căii către fericirea supremă a iluminării. Din punct de vedere practic, Lamrim este corpul principal al învățăturilor lui Buddha, iar celelalte învățături sunt ca membrele sale.

(2) și (3) Compasiune Universală și Noile Opt Etape spre Fericire – dobândim abilitatea de a integra învățăturile lui Buddha în viața noastră de zi cu zi și de a rezolva toate problemele noastre umane.

(4) Noua Inimă a Înțelepciunii – dobândim o realizare a naturii ultime a realității. Prin obținerea acestei realizări, putem elimina ignoranța agățării de sine, care este rădăcina tuturor suferințelor noastre.

(5) Semnificație de Contemplat – ne transformăm activitățile zilnice în modul de viață al unui Bodhisattva, făcând astfel fiecare moment al vieții noastre umane semnificativ.

(6) Cum să Înțelegem Mintea – înțelegem relația dintre mintea noastră și obiectele sale externe. Dacă înțelegem că obiectele depind de mintea subiectivă, putem schimba modul în care obiectele ne apar prin schimbarea propriei noastre minți. Treptat, vom câștiga abilitatea de a ne controla mintea și de a rezolva astfel toate problemele noastre.

PROGRAMUL DE FORMARE AL ÎNVĂȚĂTORILOR

Programul de formare a învățătorilor este conceput pentru persoanele care doresc să se formeze ca învățători autentici de Dharma. Pe lângă finalizarea studiului a paisprezece texte ale Sutrei și Tantrei, care includ cele șase texte menționate mai sus, studentului i se cere să respecte anumite angajamente în ceea ce privește comportamentul și modul de viață și să completeze o serie de retrageri de meditație.

De asemenea, la Centrul de Meditație Kadampa Manjushri, din Ulverston, Anglia, se desfășoară un program special de formare a cadrelor didactice și poate fi studiat fie prin participarea la cursurile din centru, fie prin corespondență. Acest program special de meditație și studiu constă din douăsprezece cursuri bazate pe cărțile Venerabilului Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche: Cum să Înțelegem Mintea; Buddhismul Modern; Noua Inimă a Înțelepciunii; Baze și Căi Tantrice; Ghidul lui Modului de Viață al unui Bodhisattva scris de Shantideva și comentariul său, Semnificație de Contemplat; Ocean de Nectar; Noul Ghid spre Tărâmul Dakini; Instrucțiunile Orale ale Mahamudrei; Noile Opt Etape spre Fericire; Oglinda Dharmei cu Adăugiri; Esența Vajrayanei; și Calea Bucuroasă a Norocului.

Toate Centrele Buddhiste Kadampa sunt deschise publicului. În fiecare an sărbătorim festivaluri în multe țări din întreaga lume, inclusiv două în Anglia, unde oamenii se adună din întreaga lume pentru a primi învățături și împuterniciri speciale și pentru a se bucura de o vacanță spirituală. Vă rugăm să nu ezitați să ne vizitați oricând!

Pentru informații suplimentare despre programele de studiu NKT-IKBU sau pentru a găsi cel mai apropiat centru vizitați www.kadampa.org, sau contactați:

NKT-IKBU Biroul Central

Conishead Priory

Ulverston, Cumbria,

LA12 9QQ, Anglia

Tel: +44 (0) 01229-588533

Email: info@kadampa.org

Website: www.kadampa.org

sau

Biroul NKT-IKBU Statele Unite

KMC New York

47 Sweeney Road

Glen Spey, NY 12737, USA

Tel: +1 845-856-9000

or

877-523-2672 (toll-free)

Fax: +1 845-856-2110

Email: info@kadampanewyork.org

Website: www.kadampanewyork.org

Birouri Tharpa la nivel Mondial

Cărți Tharpa sunt publlicate în prezent în limba engleză, chineză, franceză, germană, italiană, japoneză, portugheză și spaniolă. Majoritatea limbilor sunt disponibile de la orice birou Tharpa enumerat mai jos.

Tharpa Marea Britanie

Conishead Priory

ULVERSTON

Cumbria,

LA12 9QQ, UK

Tel: +44 (0)1229-588599

Web: tharpa.com/uk

Email: info.uk@tharpa.com

Tharpa Statele Unite

47 Sweeney Road

GLEN SPEY,

NY 12737, USA

Tel: +1 845-856-5102

Toll-free: 888-741-3475

Fax: +1 845-856-2110

Web: tharpa.com/us

Email: info.us@tharpa.com

Tharpa Africa de Sud

26 Menston Road, Westville,

DURBAN, 3629, KZN,

REP. OF SOUTH AFRICA

Tel: +27 (0)31 266 0096

Web: tharpa.com/za

E-mail: info.za@tharpa.com

Tharpa Asia

1/F Harbour Commercial Building, 122-124,

Connaught Road Central,

Sheung Wan,

HONG KONG

Tel: +(852) 2507 2237

Web: tharpa.com/hk-en

Email: info.asia@tharpa.com

Tharpa Australia

25 McCarthy Road,

MONBULK, VIC 3793, AU

Tel: +61 (0)3 9756 7203

Web: tharpa.com/au

Email: info.au@tharpa.com

Tharpa Brazilia

Rua Artur de Azevedo 1360

Pinheiros, 05404-003

SÃO PAULO, SP, BR

Tel: +55 (11) 3476-2328

Web: tharpa.com.br

Email: info.br@tharpa.com

Tharpa Canada (engleză)

631 Crawford St.,

TORONTO, ON, M6G 3K1, CA

Tel: (+1) 416-762-8710

Toll-free: 866-523-2672

Fax: (+1) 416-762-2267

Web: tharpa.com/ca

Email: info.ca@tharpa.com

Tharpa Canada (franceză)

835 Laurier est Montréal H2J 1G2, CA

Tel: (+1) 514-521-1313

Web: tharpa.com/ca-fr/

Email: info.ca-fr@tharpa.com

Tharpa Chile

Av. Seminario 589, Providencia,

SANTIAGO, CL

Tel: +56 (9) 6650 6535

Web: tharpa.com/cl

Email: info.cl@tharpa.com

Tharpa Elveția

Mirabellenstrasse 1

CH-8048 ZÜRICH, CH

Tel: +41 44 461 33 88

Web: tharpa.com/ch

E-mail: info.ch@tharpa.com

Tharpa Franța

Château de Segrais

72220 SAINT-MARS-D’OUTILLÉ, FR

Tél/Fax : +33 (0)2 43 87 71 02

Web: tharpa.com/fr

Email: info.fr@tharpa.com

Tharpa Germania

Chausseestraße 108,

10115 BERLIN, DE

Tel: +49 (030) 430 55 666

Web: tharpa.com/de

Email: info.de@tharpa.com

Tharpa Mexico

Enrique Rébsamen No 406

Col. Narvate Poniente,

CUIDAD DE MÉXICO , CDMX, C.P. 03020, MX

Tel & Fax: +52 (55) 56 39 61 80;

Tel: +52 (55) 56 39 61 86

Web: tharpa.com/mx

Email: info.mx@tharpa.com

Tharpa Noua Zeelandă

2 Stokes Road, Mount Eden,

AUCKLAND 1024, NZ

Tel: +64 09 631 5400

DD Mobile: +64 21 583351

Web: tharpa.com/nz

Email: info.nz@tharpa.com

Tharpa Portugalia

Rua Moinho do Gato, 5,

Várzea de Sintra,

SINTRA, 2710-661, PT

Tel: +351 219 231 064

Web: tharpa.pt

E-mail: info.pt@tharpa.com

Tharpa Spania

Calle La Fábrica 8, Majadahonda,

MADRID, 28221, ES

Tel: +34 911 124 914

Web: tharpa.com/es

Email: info.es@tharpa.com

Tharpa Suedia

c/o KMC Stockholm,

Upplandsgatan 18, 113 40

STOCKHOLM, SE

Tel: +46 (0)72 251 4090

Email: info.se@tharpa.com

Lecturi Suplimentare

Dacă v-a plăcut să citiți această carte și doriți să aflați mai multe despre gândirea și practica buddhistă, iată câteva alte cărți ale Venerabilului Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche pe care ați putea dori să le citiți sau să le ascultați. Toate sunt disponibile de la Editura Tharpa în limba engleză. Sperăm cât de curând acestea să fie disponibile și în limba română.

BUDDHISMUL MODERN

Calea Compasiunii și a Înțelepciunii

Dezvoltând și menținând compasiunea și înțelepciunea în viața de zi cu zi, putem să ne transformăm viețile, să ne îmbunătățim relațiile cu ceilalți și să privim în spatele aparențelor pentru a vedea cum există lucrurile de fapt. În acest fel ne putem rezolva toate problemele zilnice și putem realiza sensul real al vieții noastre umane. Cu compasiune și înțelepciune, ca cele două aripi ale unei păsări, putem ajunge rapid în lumea iluminată a unui Buddha. Disponibil și ca audiobook și eBook.

Pentru un eBook gratuit sau PDF a Buddhismului Modern vă rog vizitați www.emodernbuddhism.com.

CUM SĂ ÎNȚELEGEM MINTEA

Natura și Puterea Minții

Această carte ne oferă o perspectivă profundă asupra minții noastre și arată cum o înțelegere a naturii și funcțiilor sale poate fi utilizată practic în experiența de zi cu zi pentru a ne îmbunătăți viața.

Prima parte este un ghid practic care ne arată cum să recunoaștem și să abandonăm stările de minte care ne fac rău și să le înlocuim cu unele liniștite și benefice. A doua parte descrie în detaliu diferite tipuri de minte, dezvăluind adâncimea și profunzimea înțelegerii buddhiste despre minte. Se încheie cu o explicație detaliată a meditațiilor care duc la o stare durabilă de bucurie, independentă de condițiile externe. Disponibil și ca audiobook și eBook.

CALEA BUCUROASĂ A NOROCULUI

Calea către Fericirea Supremă a Iluminării

Cu toții avem potențialul de autotransformare și o capacitate nelimitată de creștere a calităților bune, dar pentru a îndeplini acest potențial trebuie să știm ce să facem în fiecare etapă a călătoriei noastre spirituale.

Această carte oferă o explicație detaliată a întregii căi spre iluminare, cu învățăturile lui Buddha prezentate pas cu pas, făcându-le foarte ușor de pus în practică de către cititorul contemporan. Un ghid perfect pentru calea buddhistă. Disponibil și ca audiobook și eBook.

‘Această carte este de neprețuit.’ Religiile Mondiale în Educație (World Religions in Education).

OGLINDA DHARMEI CU ADĂUGIRI

Cum să Găsim Sensul Real al Vieții Umane

Această carte oferă sfaturi practice cu privire la modul în care ne putem rezolva problemele zilnice de dorință necontrolată, furie și ignoranță și cum să ne facem viața umană semnificativă. Autorul explică ca instrucțiuni practice calea completă către iluminare, bazată pe experiența sa profundă dobândită dintr-o viață petrecută în meditație. Disponibil și ca audiobook și eBook.

NOUA INIMĂ A ÎNȚELEPCIUNII

Învățături Produnde din Inima lui Buddha

Această prezentare complet nouă oferă informații și sfaturi cu adevărat eliberatoare cititorului contemporan. Ea dezvăluie sensul profund al inimii învățăturilor lui Buddha - Sutrele Perfecțiunii Înțelepciunii. Autorul arată cum toate problemele și suferințele noastre provin din ignoranța noastră despre natura ultimă a lucrurilor și cum putem abandona această ignoranță și putem ajunge să ne bucurăm de fericire pură și durabilă printr-o înțelepciune specială asociată cu compasiunea pentru toate ființele vii. Disponibil și ca audiobook și eBook.

NOILE OPT ETAPE SPRE FERICIRE

Modul Buddhist al Bunătăți Iubitoare

Această carte inspirațională explică modul în care putem transforma toate dificultățile vieții în revelații spirituale valoroase meditând asupra uneia dintre învățăturile cele mai iubite ale buddhismului, Opt Versuri de Antrenament al Minții de către marele Bodhisattva tibetan, Geshe Langri Tangpa. Autorul dezvăluie modalități practice prin care putem folosi această înțelepciune atemporală pentru a găsi sens și fericire durabilă în viețile noastre foarte ocupate. Disponibil și ca audiobook și eBook.

INTRODUCERE ÎN BUDDHISM

O Explicație a Modului de Viață Buddhist

Buddhismul are răspunsuri la întrebări și soluții la probleme care nu pot fi găsite în altă parte. Acest ghid concis explică elementele esențiale ale modului de viață buddhist, cum ar fi înțelegerea minții, renașterea, karma și adevărul ultim și ce înseamnă să fii buddhist. Meditația este explicată clar și simplu ca un instrument pentru dezvoltarea unor calități precum pacea interioară, dragostea și răbdarea. Ideal pentru toți cei interesați de buddhism și meditație. Disponibil și ca audiobook și eBook.

‘O introducere strălucită și concisă la acest subiect vast. Recomand.’ Revista de Yoga și Sănătate (Yoga and Health Magazine).

CUM SĂ NE REZOLVĂM PROBLEMELE UMANE

Cele Patru Adevăruri Nobile

Această carte arată cum învățăturile binecunoscute ale lui Buddha despre cele Patru Adevăruri Nobile ne pot ajuta să rezolvăm problemele umane de bază, precum nemulțumirea și furia, și oferă o iluminare profundă a experienței noastre umane și a potențialului nostru de libertate interioară. Disponibil și ca audiobook și eBook.

‘Această carte oferă liniște sufletească în aceste vremuri tulburi.’ Noutăți Editoriale (Publishing News).

NOUL MANUAL DE MEDITAȚIE

Meditații care să ne Facă Viața Fericită și Plină de Sens

Acest manual popular și practic ne permite să descoperim singuri pacea interioară și ușurința minții care provin din meditație. Autorul explică douăzeci și unu de meditații pas cu pas care duc la stări de spirit din ce în ce mai benefice și care formează împreună întreaga cale buddhistă către iluminare. Disponibil și ca audiobook și eBook.

‘Acest manual oferă o prezentare succintă și inspirată a numeroaselor moduri în care buddhismul poate fi aplicat situațiilor și activităților vieții de zi cu zi.’ Spiritualitate și Sănătate (Spirituality and Health).

COMPASIUNE UNIVERSALĂ

Soluții Inspirate pentru Timpuri Dificile

O explicație practică și înălțătoare a modului în care ne putem transforma viața de zi cu zi - inclusiv chiar și cele mai exigente și dificile situații - în oportunități de dezvoltare personală și spirituală. Tehnicile antice de meditație care au fost încercate și testate de secole sunt aduse la viață și făcute relevante pentru experiențele noastre de zi cu zi.

Arătând calea către o libertate și o fericire neschimbate, această carte extrem de citibilă ne provoacă să creștem și va avea un impact remarcabil asupra vieții noastre. Disponibil și ca audiobook și eBook.

LA TRĂI PLIN DE SENS, A MURI PLIN DE FERICIRE

Profunda Practică a Transferului de Conștiință

Suntem în viață, deci vom muri. Acesta este cel mai simplu și mai evident adevăr al existenței noastre, totuși foarte puțini dintre noi s-au împăcat cu acest fapt. Această carte inspirațională ne ajută să trăim o viață fericită și plină de sens, să ne pregătim pentru moarte și să îi ajutăm pe cei care mor. În acest fel, în loc de ceva de temut sau negat, moartea poate deveni o experiență pozitivă. Disponibil și ca audiobook și eBook.

MAHAMUDRA TANTRA

Supremul Nectar al Nestematei Inimii

Tantra este foarte populară, dar foarte puțini îi înțeleg adevăratul sens. Această carte explică modul în care putem atinge uniunea sublimă a fericirii și vacuității, cunoscută sub numele de Mahamudra, care este însăși esența meditației tantrice buddhiste. Disponibil și ca audiobook și eBook.

Pentru a comanda oricare dintre publicațiile noastre, sau pentru a cere un catalog, vă rugăm vizitați www.tharpa.com sau contactați cea mai apropiată editură Tharpa, vezi paginile 321-322.

Proiectul Internațional al Templelor

Templul Kadampa pentru Pacea Mondială din Anglia
La Centrul de Meditație Kadampa Manjushri, Ulverston Unul dintre multele Temple Kadampa inaugurate de autor

Proiectul International al Templelor a fost fondat de Venerabilul Geshe Kelsang Gyatso cu scopul de a introduce public credința și practica buddhistă a Noii Tradiții Kadampa și de a exemplifica practica buddhistă contemporană prin serviciul public.

Realizează acest lucru prin construirea de temple tradiționale și netradiționale, centre de meditație și centre de retragere și prin activitățile cafenelelor dedicate păcii mondiale și a editurilor Tharpa.

Pentru mai multe informații despre Proiectul Internațional al Templelor, vizitați kadampa.org/temples

Găsește Centrul de Meditație Kadampa cel mai Apropiat de Tine

Pentru a-ți aprofunda înțelegerea acestei cărți, și a altor cărți publicate de Editura Tharpa, și aplicarea lor în viața de zi cu zi puteți găsi suport și inspirație de la învățători și practicanți calificați.

Editura Tharpa este parte dint-o comunitate spirituală mai largă a noii Tradiții Kadampa. Această tradiție are peste 1200 centre și filiale în mai mult de 40 de țări din întreaga lume. Toate centrele și filialele oferă studiu și meditație bazate pe această carte, și alte cărți despre Buddhismul modern și meditație, predate de învățători calificați. Pentru mai multe detalii, vezi Programe de Studiu ale Buddhismului Kadampa.

Aceste sesiuni oferă o oportunitate specială de a explora temele prezentate în cărțile Venerabilului Geshe Kelsang Gyatso, și sunt concepute pentru a se potrivi în mod confortabil unui stil de viață modern.

Pentru a găsi Centrul de Meditație Kadampa apropiat ție

vizitează tharpa.com/centres